Справа № 527/3245/22
провадження № 1-кп/527/328/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,,
розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2022 року за №0000183 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іванівка, Чугуївського району, Харківської області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, яка має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вище вказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України №7389-ІХ від 18.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022 року).

Згідно Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку вторгнення ЗС РФ на територію України, тобто з 24.02.2022 року по теперішній час, перебувала в с. Іванівка Чугуївського району Харківської області, тобто на території яка знаходилась під тимчасовою окупацією. В серпні місяці 2022 року точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 на прохання новообраного голови Іванівської селищної ради котрого призначила тимчасова окупаційна влада, добровільно надала згоду бути представником мікроучастка №11 розташованого с. Іванівка Чугуївського району Харківської області, до складу якого входили домоволодіння за наступними адресами: АДРЕСА_2 - будинки №:19, АДРЕСА_3 та з №23 по АДРЕСА_4 .

Крім того, у серпні місяці 2022 року точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим ОСОБА_3 добровільно виконувала вказівки новообраного голови селищної ради а саме: в приміщені сільської ради від окупаційної влади отримувала гуманітарну допомогу, яку в подальшому розповсюджувала з власного будинку розташованого за вищевказаною адресою. Крім того, для отримання гуманітарної допомоги ОСОБА_3 складала списки місцевих мешканців, які проживали на мікрочастку, який вона представляла у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, збирала ідентифікаційні та паспортні дані останніх, які в подальшому передавала новопризначеному окупаційною владою голові Іванівської селищної ради. Також ОСОБА_3 у приміщенні селищної ради с. Іванівка допомагала у розподілі гуманітарної допомоги, яку голова Іванівської селищної ради отримував від представників окупаційної влади, двічі на тиждень приймала участь у зборах, які проводились у приміщені Іванівської селищної ради незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, отримувала газети, котрі мали зміст агітаційного характеру із закликами до підтримки рішень та дій держави агресора і повалення конституційного ладу України.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, що виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово-окупованій території, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, - колабораційна діяльність.
До обвинувального акту прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, у відповідності до положень ч. 1ст. 302 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 надала письмову заяву, складену в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та погодилася з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду.
У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України колабораційна діяльність, доведена у повному обсязі.
Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 111-1 КК України, а саме, що дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків на підставі ст. 12 КК України, особу винуватої, яка є не судима, пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому вважає за можливе обрати їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з надання публічних послуг в межах встановленого вказаним законом строку без конфіскації майна.
Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нею нових злочинів.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався.
Керуючись ст.ст. 373-374,381-382 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Визнати винуватою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з надання публічних послуг без конфіскації майна.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 на період набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Відповідно до ч.4ст. 382 КПК України копію вироку суду не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1ст. 394 КПК України.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1