Провадження № 11-кп/824/4455/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю:

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 28 січня 2023 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень, що дорівнює 125 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0000032 від 31.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 28 січня 2023 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень, що дорівнює 125 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .

Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в порушення вимог ст. 199 КПК України, було подано безпосередньо в судовому засіданні, при цьому, строні захисту не було вручено копію зазначеного клопотання, що на думку захисника, вказує на порушення права обвинуваченого на захист.

Захисник вказує на те, що при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином не досліджував обставини,з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, натомість формально враховано лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Також, захисник зазначає, що при визначенні розміру застави, судом не надано оцінку майновому стану обвинуваченого, обставинам кримінального провадження та визначено непомірний розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд встановив, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, та, за змістом обвинувачення, іноземній компанії діями ОСОБА_5 спричинені збитки в сумі 325 526 000 грн., які не відшкодовані.

При цьому, судом встановлено, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема можливості перебуваючи на волі перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, незаконно впливати на ще не допитаних свідків, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою. При цьому, достатні стримуючі фактори, які б вказували на протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого в сукупності, а також перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо непомірно великого розміру застави, не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру застави суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, наслідки, які настали у вигляді заподіяння значних матеріальних збитків іноземній компанії, а також дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 325 526 000 гривень, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 28 січня 2023 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень, що дорівнює 125 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: