Провадження № 1-кп/554/762/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2023 р. м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі (вирок виконано не було),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26.09.2018 р. приблизно о 14:30 у ОСОБА_5 , перебуваючого в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння біля парковки, що розташована поблизу КП «Харківпарксервіс» за адресою: м.Харків. вул. Владислава Зубенко, 44-А, на грунті неприязних відносин між ним та його знайомим ОСОБА_6 виник конфлікт, з приводу нерівномірного розподілу отриманих коштів за раніше зданий металобрухт. Далі, відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_6 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на позбавлення його життя, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи діяти саме таким чином, взяв в праву руку невстановлений під час досудового розслідування ніж господарсько-побутового призначення, після чого, з метою позбавлення життя ОСОБА_6 та бажаючи настання смерті останнього, діючи умисно та цілеспрямовано, утримуючи столовий ніж в правій руці зі значною силою наніс 2 удари клинком ножу в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_6 , а саме в живіт та грудну клітину справа. Далі, ОСОБА_6 , схопившись лівою рукою за живіт, правою рукою схопив ОСОБА_5 за обличчя та відштовхнув від себе останнього, з метою уникнути отримання інших ножових поранень. В цей час, ОСОБА_5 тримаючи вищевказаний ніж у правій руці, навідліг наніс потерпілому ОСОБА_6 клинком ножу один удар в область грудної клітини зліва.

Після спричинення вказаних ножових поранень потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , вважаючи, що він вчинив всі дії, які необхідні для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 до кінця, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме внаслідок виявлення потерпілого ОСОБА_6 з ножовими пораненнями перехожими громадянами та своєчасного доставляння останнього до ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України»» та надання медичної допомоги, в результаті чого життя потерпілого ОСОБА_6 було збережено.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1743-С/2018 від 19.10.2018 р. спричинено проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з пораненням міжреберної артерії, правої легені; проникаюче колото-різане поранення живота з наскрізним пораненням печінки, що за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, згідно п.п.2.1.1.а. 2.1.3.Й.К, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п.2.3.1.а. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, але не оспорював факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, та пояснив, що 25.09.2018 р. у вечорі він разом із своїм знайомим ОСОБА_7 зустріли потерпілого ОСОБА_6 , який попросив їх допомогти нести металобрухт, за що вони отримають гроші, на що вони погодились, так і познайомились. На пункт прийому металобрухту вони разом розпили алкоголь, потім його товариш пішов, а він разом ОСОБА_6 залишились ночувати в приміщенні прийому металобрухту. Наступного дня він з ОСОБА_6 пішли ще в одне місце, де знаходився металобрухт. Потерпілий поліз до погреба та попросив у нього телефон, щоб підсвітити. Коли ОСОБА_6 виліз з погреба, але не віддав йому телефон. Він просив ОСОБА_6 повернути йому телефон, але останній не повертав телефон йому, з цієї причини між ними почався конфлікт. В ході даного конфлікту ОСОБА_6 наніс йому приблизно чотири удари по голові кулаками, від нанесених ударів він присів, після чого будучи наляканим діями потерпілого, він дістав ніж із пакета та наніс близько трьох ударів потерпілому в різні частині тулуба, при нанесені ударів намагався захиститися і не мав на меті вбивати потерпілого. Обвинувачений наголошував, що лише захищався, так як потерпілий є чоловіком більшої статури, крім того він забрав у нього мобільний телефон, який не збирався повертати, потерпілий міг вдарити його кувалдою, яка була у нього в рюкзаку, а так як раніше у нього була трепанація черепу, то він реально відчував загрозу своєму життю та здоров`ю. Обвинувачений вважає, що нанесення ножових поранень було виключно самообороною від потерпілого. Після спричинення поранень потерпілий відійшов в сторону та кинув йому його телефон. Після скоєного він не розумів, які ушкодження наніс потерпілому, перелякався та втік.

Також, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суду, що 26.09.2018 р. при його затриманні та в подальшому працівники районного відділу поліції застосовували до нього заходи психологічного і фізичного впливу, а саме наносили удари в область ключиці та ребер. При його затриманні було приблизно 12 чоловік, це відбулось у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому була присутня його матір, при якій до нього не застосовувалося ніяке насилля. Після чого, 26.09.2018 р. приблизно о 22-00 год. його привели до кабінету в Московському районному відділі поліції м. Харкова, де були присутні 3 чоловіка, з них двоє його били. Один чоловік наносив йому руками тілесні удари по ключиці та ребрам. Йому було приблизно 30 років, худорлявий, трохи сутулий, ростом приблизно 178 см, коротко підстрижений, ймовірно русяве волосся, був одягнений у джинси та сірий светр. Впізнати даного чоловіка зможе. Інших чоловіків впізнати не зможе, так як смутно їх пам`ятає. Обвинуваченому було нанесено приблизно від 5-ти до 10 ударів. Зазначені чоловіки змушували його підписати документи. Крім того, працівник оперативного підрозділу, який раніше застосовував до ньго фізичне насильсво, просив його дати покази, що він начебто вживав наркотичні засоби разом із потерпілим. Зазначені покази він надав слідчому, хоча це не є правдаю.Такі покази він надавав під психологічним тиском, так як йому було повідомлено, що так буде для нього краще. Крім того, працівник оперативного підрозділу вимагав щоб він надав покази, що начебто він перший напав на потерпілого, проте він відмовлявся надавати такі покази та їх не надав.

Захисник обвинуваченого вважає кваліфікацію дій невірною, та зазначає, що є всі обгрунтовані підстави та наявні у справі докази для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Захисник на підтвердження своєї позиції та позиції свого підзахисного наполягає, що між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка, в ході якої вони один одному завдавали тілесні ушкодження. Обвинувачений зазнав неправомірного посягання із боку потерпілого, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю, і не маючі іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику, використав ніж. Тобто в той момент у ОСОБА_5 виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. Висновок органу досудового слідства, що мотивом дій ОСОБА_5 були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, не можна вважати обґрунтованими.

Суд дослідивши докази, надані сторонами кримінального провадження, та оцінивши їх у сукупності, встановив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), доведена в повному обсязі, а доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується наступними дослідженими судом доказами:

-протоколом додаткового допиту потерпілого від 09.10.2018 р, протоколом одночасного допиту осіб від 12.10.2018 р. (в частині показів потерпілого т.2 а.с.143-151), які оголошувались у судовому засіданні, оскільки останній помер в період розгляду справи в суді, що не суперечить позиції Верховного суду (постанова від 10.12.2020 р. справа 766/16534/17), згідно якого потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 25.09.2018 р. в вечорі він пішов шукати металобрухт в районі магазина «Океан», на вул. К.Уборевича, в районі кола тролейбуса, якого вже немає і знаходиться кафе «Леон». Одягнутий він був в синю куртку, джинси темно-синього кольору, кросівки коричневого кольору, на голові камуфляжна кепка, та при ньому був рюкзак чорного кольору з червоними вставками, в якому знаходилась кувалда з дерев`яною ручкою. На це місце він прийшов десь о 20-21.00 год., перед цим випив грам 400 горілки, але на ногах тримався та розумів, що відбувається навколо. До нього підійшли двоє хлопців, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вони познайомились, та вирішили, якщо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 допоможуть донести швейлер, який був десь кілограм 30, до відповідного пункту прийому, то він з ними поділиться. Після чого вони понести швейлер на нічний пункт прийому металобрухту. Десь о 24-00 год. з 25 на 26.09.2018 р., коли вони з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прийшли на пункт прийому в районі 8 хлібзаводу, там був охоронець, який сказав, що господаря немає та гроші можливо отримати тільки вранці, і пустив їх в своє приміщення, де вони залишились до ранку. З охоронцем вони пили горілку, він дав їм в борг, на скільки він пам`ятає, 2 пляшки горілки, а розрахуватись вони повинні були після того як здадуть металобрухт. Вранці прокинулись десь о 06.30-7.00 год. ОСОБА_8 вже не було, залишився ОСОБА_9 . Біля 8.00 год. прийшов господар пункту та віддав приблизно 200 грн. за металобрухт. Потім разом з ОСОБА_9 вони пішли на ринок біля ТРК «Україна», купили спиртні напої, потім до аптеки, де він купив собі «Набуфен». Він зробив собі ін`єкцію, далі події пам`ятає частково. Пам`ятає, що у них з ОСОБА_9 виник конфлікт стосовно грошей, так як ОСОБА_9 заявляв претензії, що йому передано недостатньо грошей. Потім вони гуляли на ОСОБА_10 . Він вирішив піти до-дому. Шли вони з ОСОБА_9 біля парковки, що розташована нижче проїзної частини пр. Тракторобудівників в м. Харкові. Денис йому пред`являв претензії, що йому дали мало грошей. Це відбувалось біля 13- 14.00 год. Він продовжував йти додому, а ОСОБА_9 йшов за ним. Пройшовши парковку, вони піднялись на пригорок, де ріс великий кущ. Вони зайшли за кущ і раптово ОСОБА_9 , знаходячись від нього з права вдарив його правою рукою в живіт, він відчув біль та повернувся до ОСОБА_9 обличчям, після чого ОСОБА_9 наніс йому ще один удар правою рукою в живіт, він побачив у нього в руках ніж. Денис знову замахнувся на нього, але він схопив його за обличчя та відштовхнув від себе. Коли він відштовхував ОСОБА_9 від себе, останній наніс йому ще один удар в праву частину грудної клітини. Він кинув на землю якісь гроші, почав бігти на трасу, зупиняти автомобілі та втратив свідомість. Опинився він у лікарні. Денис напав на нього безпричинно, бо він не нападав на нього, тілесних ушкоджень не наносив, можливо у ОСОБА_9 і були якість пошкодження на обличчі, так як він захищався та схватив останнього за обличчя, але вже після того, як ОСОБА_9 наніс йому два ножових поранення у живіт. Де ОСОБА_9 взяв ніж він не знає, але ніж він точно бачив у правій руці ОСОБА_9 і клинок був направлений на нього.

В ході одночасного допиту осіб, проведеного 12.10.2018 р., ОСОБА_5 заперечував покази ОСОБА_6 в тій частині, що саме було причиною конфлікту та обставин нанесення тілесних ушкоджень, і наполягав, що ОСОБА_6 не повертав йому телефон, і в процесі сварки він схватив ОСОБА_6 за руку, щоб зупинити його, а той наніс йому удар кулаком в обличчя, перелякавшись він наніс удар ножем в живіт ОСОБА_11 , але так як ОСОБА_11 продовжив наносити удари кулаками по тулубу, він перелякавшись за своє життя наніс ще кілька ударів наодмаш ОСОБА_11 . Побоювався, що ОСОБА_11 дістане із рюкзака кувалду, так як до цього ОСОБА_11 погрожував йому відбити голову кувалдою. Після отриманих ударів ОСОБА_11 пішов до дороги, де присів, а він знову став вимагати повернення телефону, після чого ОСОБА_11 кинув йому телефон, він підняв телефон і втік з місця події, ніж викинув десь, місце це не запам`ятав.

В ході одночасного допиту осіб ОСОБА_11 ці покази спростовував та показав, що телефон у ОСОБА_12 він не брав і не погрожував кувалдою ОСОБА_9 , в руках у нього нічого не було, а ОСОБА_12 на запитання слідчого підтвердив, що в руках ОСОБА_13 нічого не було. Як вбачається з показів ОСОБА_13 , які відображені у протоколі допиту потерпілого від 09.10.2018 р кувалда була у рюкзаці, а рюкзак за спиною ОСОБА_13 .

В ході одночасного допиту ОСОБА_12 також показав, що в той день дійсно між ним та ОСОБА_11 був конфлікт щодо коштів, так як ОСОБА_11 дав лише 60 гривень після зданого швелера, але цей конфлікт був ще тоді як вони були біля погреба, і саме біля погреба він знайшов ніж, який потім постійно знаходився у нього в руках, то в правій, то в лівій, так як покласти його йому було нікуди, а вони збиралися шукати дроти, щоб зчищати ізоляцію, і він носив ніж із собою з моменту як знайшов його. Телефон, який йому повернув ОСОБА_11 вилучили у нього співробітники поліції.

-показами свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні показав, що є знайомим ОСОБА_12 . Якось восени, рік він не пам`ятає, зустрівся з ОСОБА_12 , спілкувались, останній просив з`їздити з ним по справах. Зустріли потерпілого, допомогли нести потерпілому металобрухт на пункт прийому, потім випивали разом, а пізніше він поїхав додому. Під час коли випивали, потерпілий провокував конфлікт, вів себе високо мірно, бо вважав себе за старшого. Свідок показав, що у віці 16-17 років ОСОБА_5 займався боксом, але агресивним ніколи не був.

-випискою з медичної карти амбулаторного хворого № 187, згідно якої ОСОБА_5 27.09.2018 р. о 01-20 перебував в стані наркотичного та алкогольного сп`ягніння (т.1 а.с.118);

-протоколом огляду місця події від 26.09.2018 року в квартирі АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено: мастерка (куртка) червоного кольору, кофта сірого кольору, кросівки чорного кольору, кепка (бейсболка) червоного кольору, паспорт на ім`я ОСОБА_5 , джинси (т.1 а.с.119-128);

-протоколом огляду місця події від 26.09.2018 р. місцевості поблизу КП «Харківпассервіс», (т.1 а.с. 134-142);

-висновком експертизи експерта-цитолога 14 відділення судово-медичної цитології обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я ХОДА № 15/№946-С/2018 від 26.10.2018 року, з якого вбачається, що згідно ксерокопії довідки №5429 від 04.10.2018 року, виданої Інститутом загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т.Зайцева Національної академії медичних наук України, кров громадянина ОСОБА_15 відноситься до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В.

В результаті проведення експертизи пари чоловічих кросівок (об`єкти №№1-10), вилучених при проведенні огляду місця події за адресою за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_5 , встановлено наступне: в об`єкті №1 знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові у даному об`єкті можуть походити від будь-якої людини з груповою приналежністю А (II) з ізогемаглютинином анти-В, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_15 (т.1 а.с.164-166);

-висновком експертизи № 14/857-С/18 від 17.10.2018 року, згідно якої на спортивній кофті (об`єкт№4) підозрюваного знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_15 не виключається ( т.1 а.с.168-169).

- висновком експертизи № 14/860-С/18 від 17.10.2018 року, згідно якої на кепці (об`єкт№3) підозрюваного, знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_6 не виключається ( т.1 а.с.171-172);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.10.2018 р., проведеного за участю підозрюваного в присутності понятих, згідно якого ОСОБА_5 пояснив, що потерпілий наніс йому удар кулаком та він був вимушений захищатись та наніс один-два удари ножем в передню частину тулубу потерпілого (т.1 а.с.151-159);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.10.2018 р., проведеного за участю потерпілого в присутності понятих, згідно якого ОСОБА_6 пояснив, що 26.09.2018 року ОСОБА_5 наніс йому три ножові поранення в область тулубу (т.1 а.с.146-150);

-висновком судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я ХОДА № 09-1743-с/2018 від 19.10.2018 р., згідно якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з пораненням міжреберної артерії, правої легені; проникаюче колото-різане поранення живота з наскрізним пораненням печінки; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва; з розвитком правобічного гемотораксу, медіастинальної гематоми, гемоперитонеуму та геморагічного шоку.

Ці ушкодження могли виникнути від трьох дій гострого предмета володіючого колюче-ріжучими властивостями і могли бути отримані в строк вказаний в медичній документації. Взаємо розташування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень, могло бути будь-яким за умови можливості виникнення їх за механізмом та доступності локалізації тілесних ушкоджень - дії травмуючого предмета. Згідно з протоколу операцій: рана грудної клітки справа - напрямок раневого каналу: від низу до верху, спереду назад, зовні всередину і в ІІІ міжребер`ї проникає в плевральну порожнину: рана грудної клітини зліва - при ревізії: напрямок раневого каналу: від низу до верху, спереду назад, зліва направо і сліпо закінчується в межах підшкірної клітковини: рана живота - при ревізії напрямок раневого каналу - зверху вниз, спереду-назад, справа наліво і проникає в черевну порожнину. Не можна виключити можливість здійснювання потерпілим після заподіяння йому тілесних ушкоджень, самостійних дій по мірі наростання клінічної симптоматики і тяжкості стану.

За ступенем тяжкості: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з пораненням міжреберної артерії, правої легені та проникаюче колото-різане поранення живота з наскрізним пораненням печінки належить до тяжких тілесних пошкоджень, за критерієм небезпеки для життя, згідно п.п. 2.1.1а .2.1.3 й,к «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.

Непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад б-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) , згідно п.п.2.3.1.а ,2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 р.;

Показання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , надані ними при проведені слідчих експериментів від 17.10.2018р.. в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ( т.1 а.с.160-162).

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.10.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав чоловіка на фото № 2, який наніс йому ножові поранення 26.09.2018 року за рисами обличчя, та відповідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.10.2018 року, на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_6 (т.1 а.с.181-184);

-протоколами огляду речей від 09.10.2018 р. та 12.10.2018 р., відповідно до яких слідчим були відтворені відео-файли, на який міститься відеозаписи від 26.09.2018 р., та переглянуті в присутності як ОСОБА_6 так окремо і в присутності ОСОБА_5 (т.1 а.с.206-209).

В судовому засіданні були також в присутності всіх учасників процесу відтворені та переглянуті відеозаписи від 26.09.2018 р., та встановлено, що сам процес нанесення тілесних ушкоджень на відеозапису не відображений, так як дії відбувалися за певною перешкодою (фура та кущі), між тим з відеозапису вбачається, що в руках ОСОБА_13 нічого не було, а рюкзак, де за показами учасників справи, була кувалда, знаходиться за його плечима на спині. Крім того, звертає на увагу той факт, що до моменту як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зайшли за кущі, вони шли поруч спокійно в напрямку фури та кущів, ніяких конфліктних дій не між ними не вбачається, а після вони зникають з поля зору спочатку за фурою о 14:27:52, а потім за кущами о 14:28:08, і вже о 14:29:10 ОСОБА_5 вибіг із-за кущів і побіг в зворотньому напрямку впродовж паркану парковки. Версія обвинуваченого стосовно того, що він пішов за ОСОБА_13 після нанесених йому тілесних ушкоджень до дороги і забрав у нього там телефон даними відеозаписів спростовується.

Згідно висновку експерта № 1507 від 25.10.2018 р на поверхні мобільного телефону фірми Самсунг чорного кольору, вилученого у ОСОБА_5 , слідів рук не виявлено ( т.1 а.с.186 -194).

Таким чином, за час досудового розслідування і під час розгляду справи судом була перевірена всіма можливими способами версія обвинуваченого та його захисника щодо подій нанесення тілесних пошкоджені та причин виникнення конфлікту. Доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 124 КК України свого підтвердження не знайшли, такі доводи є необґрунтованими і висновків суду не спростовують. Показання обвинуваченого в цій частині, що в його діях мала місце необхідна оборона, суд оцінює критично, і розцінює як намагання обвинуваченого уникнути всієї повноти відповідальності за вчинений злочин.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Положення ч. 3 ст. 36 КК України вказують, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду (наприклад, ухвала Верховного Суду від 19.01.2022 по справі 663/533/19, ухвала Верховного Суду від 24.01.2022 по справі 554/1520/20; ухвала Верховного Суду від 23.09.2022 по справі 562/4079/17), до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б необхідну.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, необхідно врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

У той же час, як свідчать досліджені у судовому засідання докази, жодних дій, зокрема небезпечного посягання щодо ОСОБА_5 , які б могли викликати в останнього стан необхідної

оборони, ОСОБА_6 не вчиняв. Твердження ОСОБА_5 , що потерпілий перший наніс йому удар кулаком через небажання віддавати мобільний телефон обвинуваченого, не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема і висновком експерта № 1507 від 25.10.2018, згідно якого на поверхні мобільного телефону фірми Самсунг чорного кольору слідів рук не виявлено. Доводи обвинуваченого про те, що він побоювався нанесення йому ударів із боку потерпілого кувалдою, також на думку суду є надуманими, та об`єктивними даними не підтверджені, бо даний предмет не знаходився в момент конфлікту у руках ОСОБА_13 , а перебував в рюкзаці за плечима на спині останнього. Не вважає суд переконливими і доводи ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 мав явну перевагу перед ним, так як був значно кремезніший за нього і схожий на мутанта, оскільки як видно із відтворений відеозаписів та фотознімків до протоколів проведення слідчих експериментів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мають незначні відхиленні в показниках зросту та ваги, при тому, що свідок ОСОБА_14 в суді показав, що ОСОБА_5 свого часу освоював навички такого виду спорту як бокс.

Натомість, характер, механізм та локалізація спричинених обвинуваченим потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, спрямованість завданих ударів у життєво-важливі місця потерпілого (грудна клітина та живіт), їх значна кількість (3 удари), використане знаряддя вчинення злочину (ніж) та поведінка ОСОБА_5 як підчас так і після вчинення інкримінованого йому злочину (покинув місце злочину, не надав допомогу потерпілому, позбавився знаряддя злочину), свідчать про спрямованість його умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

Щодо висновку судово-медичної експертизи № 09/1718- С/2018 від 28.09.2018 року, якою встановлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, які могли бути отримані останнім і у день згідно пред`явленого обвинувачення, то вказаний висновок хоча і підтверджує наявність у нього легких тілесних ушкоджень, однак, враховуючи вищевикладене, не дає жодних підстав вважати, що він під час вчинення діяння перебував у стані необхідної оборони, а тому, відповідно, не виправдовує його дій, які були вчинені ним по відношенню до потерпілого. Більш того, злочин не було доведено до кінця саме через опір потерпілого, який не заперечував, що він відштовхнув рукою в обличчя обвинуваченого від себе після нанесення йому ударів ножем, в зв`язку з чим міг завдати останньому тілесні ушкодження.

Крім того, враховуючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів розслідування, судом Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві доручено організувати проведення відповідної перевірки із внесенням до ЄРДР. Відповідну перевірку проведено та постановою слідчого ТУ ДБР, розташованому у м. Полтава від 01.10.2022 кримінальне провадження № 20000647 від 02.09.2022 за ч.2 ст.365 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Щодо тверджень сторони захисту про неможливість прокурора ОСОБА_3 приймати участь у розгляді цього кримінального провадження суд зазначає наступне. Ухвалами суду від 04.07.2022, 18.07.2022, 08.12.2022 повно та всебічно розглянуті клопотання сторони захисту щодо відводу прокурора та такі клопотання визнані необґрунтованими. Також, за клопотанням сторони захисту, судом вивчені матеріали судової справи № 640/9704/18 (зокрема кримінальне провадження № 002979), яка розглядалася Київським районним судом м. Харкова стосовно ОСОБА_6 , в частини клопотання останнього щодо відводу прокурору ОСОБА_3 , і встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 таке клопотання визнано необґрунтованим та у його задоволенні відмовлено через безпідставність.

Доводи сторони захисту щодо впливу прокурора ОСОБА_3 на потерпілого ОСОБА_6 через те, що у провадженні іншого суду останній був обвинуваченим, а публічне обвинувачення підтримував прокурор ОСОБА_3 не заслуговують на увагу враховуючи наступне. Як встановлено матеріалами провадження відносно ОСОБА_5 , на досудовому слідстві потерпілий ОСОБА_6 допитувався неодноразово, у тому числі й у присутності обвинуваченого та його захисника. В усіх вказаних допитах він надавав аналогічні покази та їх у подальшому не міняв, що виключає можливий вплив на нього з боку третіх осіб, у тому числі прокурора ОСОБА_3 , який на досудовому слідстві участі у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 взагалі не приймав.

Стосовно прийняття судом в якості доказів протоколів допиту потерпілого суд зазначає, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Проблемні питання неможливості допиту свідків у судовому засіданні врегульовані у рішенні ЄСПЛ у справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.08 р. Так, відповідно до п. 214 ЄС ПЛ не вбачає порушень Конвенції в тому випадку, коли судом вжито всіх заходів, скерованих на виклик свідків. У п. 217 цього рішення зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких умов: 1. Вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2. Підтвердження показань свідків іншими доказами; 3. Відсутність свідка через поважну причину.

У рішенні від 18.12.2008 р. по справі «Луценко проти України» ЄСПЛ зазначив, що неможливість забезпечення присутності свідка в судовому засіданні сама по собі не означає, в автономному значенні цього терміну, необхідності припинення судового переслідування. У такій ситуації національні суди можуть, за умови дотримання прав захисту, врахувати показання, здобуті під час досудового розслідування, - зокрема, якщо суди встановлять, що ці показання підтверджуються іншими наявними у них доказами. Така практика є прийнятною і у випадку, який стосується цього кримінального провадження, а саме у ситуації зі смертю потерпілого, що є очевидною поважною причиною неможливості його допиту під час судового розгляду. Отже, суди при розгляді кримінальних проваджень можуть враховувати показання осіб, надані під час досудового розслідування, за умови, що вказані показання є єдиним чи вирішальним доказом. Крім того, під час досудового розслідування обвинувачений мав можливість ставити свої запитання до потерпілого під час очної ставки між ними, на яких був присутній його захисник. Повторних клопотань від обвинуваченого та захисника щодо додаткового проведення очних ставок з метою доведення невинуватості у вчиненні злочину, матеріали кримінального провадження не містять. Також в судових засіданнях до постановлення вироку Московським районним судом м.Харкова 04.11.2019 р. в даній справі, який був скасований в апеляційному порядку, допитувася потерпілий у присутності обвинуваченого та його захисника, потерпілим надавалися покази аналогічні, викладеним у протоколах допиту.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, за висновком судово-психіатричної експертизи № 782 від 22.10.2018 року ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів (т.1 а.с.173-175). Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення ОСОБА_5 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної та наркотичної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання, відсутні.

Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищезазначені данні щодо особи обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання. За зазначених обставин, суд дійшов висновку про призначення покарання у межах, встановлених санкцією статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді позбавлення волі та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства.

Суд при призначенні покарання не враховує вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 року, оскільки до теперішнього часу вирок виконаний не був та у відповідності до ст. 80 КК України закінчились строки давності виконання обвинувального вироку.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого на відшкодування майнової шкоди 8422 грн. 12 коп. та на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн., але через смерть останнього позов підлягає залишенню без розгляду.

Прокурором в інтересах держави в особі ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т.Зайцева Національної академії медичних наук України» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі 17 799,29 гривен., позов підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав передбачених ст.1166 ЦК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати суд стягує з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124-126 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374 КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 26.09.2018 р., тобто з моменту фактичного затримання. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.09.2018 р. до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2018 р. на наступне майно: дві пляшки горілки «Фінляндія» та один слабоалкогольний напій «Гараж», кепку з тканини з камуфляжним візерунком, мобільний телефон «Samsung» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , мастерку (куртку) червоного кольору, кофту сірого кольору, кросівки чорного кольору, кепку (бейсболку) червоного кольору, джинси синього кольору.

Речові докази по справі: DVD-R диск з відеозаписом від 26.09.2018 року наданих ФОП ОСОБА_16 «Муніципальна парковка», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 - зберігати в матеріалах кримінального провадження; мастерку (куртку) червоного кольору, кофту сірого кольору, кросівки чорного кольору, кепку (бейсболку) червоного кольору, джинси синього кольору, мобільний телефон «Samsung» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 повернути законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т.Зайцева Національної академії медичних наук України» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі 17 799 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 29 коп.

Позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення експертиз у розмірі 2288 гривен.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1