УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022.

Скарга обґрунтовується тим, що 15.09.2022 слідчим СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_5 вручено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 та ч.2 ст.435-1 КК України у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022.

Однак, як вказує скаржник, у повідомленні про підозру відсутнє обґрунтування можливості нанесення будь-якої шкоди чи образи військовослужбовцям. Фактично єдиним її обґрунтуванням є посилання на висновок експерта КНІСЕ від 05.08.2022, в якому вказується, що в діянні ОСОБА_4 можуть міститися ознаки образи честі/гідності військовослужбовця», однак відповідно до законодавства України висновок експерта повинен мати форму твердження і не повинен містити припущень. Окрім того, під час проведення органом досудового розслідування судових експертиз, не були залучені саме учасники вказаної події а ні ОСОБА_4 , а ні потерпілі.

На думку скаржника, за змістом повідомлення про підозру не вбачається наявності достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, а наведені у повідомленні про підозру обставини не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими матеріалами.

Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось Слідчим управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області, яке знаходиться за адресою: м.Київ, пров.Аскольдів, 3А, та усі питання по слідчим діям приймалися та приймаються за вказаним місцем знаходження в АДРЕСА_1 та де знаходяться матеріали кримінального провадження. В порушення вимог КПК України прокурор не вирішив питання про спрямування вказаного кримінального провадження до Печерського районного суду м.Києва. При цьому, слідчі дії на досудовому слідстві відбувалися з порушенням підслідності, зокрема: ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 11.07.2022 щодо обшуку (справа №760/8250/22), ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 08.07.2022 щодо обшуку (справа №760/8248/22) по вказаному кримінальному провадженню постановлені судом з порушенням підсудності, внаслідок чого докази отримані про вказаному провадженню є недопустимими, неналежними, недостатніми, що в свою чергу призводить до незаконності повідомлення про підозру. Таким чином, на переконання скаржника, підставою для скасування повідомлення про підозру є той факт, що орган досудового слідства з порушенням вимог щодо підсудності зібрав докази та використав для формування повідомлення про підозру докази, які отримано на підставі ухвал про обшук, які постановлені неналежним судом.

Окрім того, скаржник вказує, що у повідомленні про підозру фактично не зазначено обґрунтування шкоди, яка нібито нанесена діями ОСОБА_4 , внаслідок чого не можливо кваліфікувати діяння щодо якого здійснювалось вищевказане повідомлення про підозру, як злочин.

Також, повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснено із значним порушенням чинного законодавства, зокрема, оскільки ОСОБА_4 не було щонайменше за три дні повідомлено про виклик для вручення йому повідомлення про підозру, яку сформовано на підставі неналежного, недопустимого, недостатнього доказу висновку експерта від 05.08.2022, який не проводився експертною установою СБУ.

Посилається також на те, що у повідомленні про підозру не здійснено стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Таким чином вказує, що слідчим не встановлено об`єктивно та в повному обсязі обставин подій, не надано належної правової оцінки усій сукупності зібраних під час досудового розслідування доказам. Орган досудового розслідування під час повідомлення про підозру чітко не вказав про беззаперечність фактів, викладених у тексті підозри та не посилався на зібрані у зв`язку із цим докази під час проведення процесуальних дій до пред`явлення підозри.

Враховуючи наведене, просить слідчого суддю:

-задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення слідчого СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_5 підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1, ч.2 ст.435-1 КК України по кримінальному провадженню №0000138 від 19.05.2022;

-процесуальне рішення слідчого СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1, ч.2 ст.435-1 КК України про вручення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про підозру від 15.09.2021, скасувати;

-зобов`язати слідчого СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_5 вчинити дії спрямовані на виключення з ЄРДР відомостей про оголошення підозри ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1, ч.2 ст.435-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 підтримали скаргу із викладених у ній підстав.

СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області було належним чином повідомлене про судове засідання, проте свого представника в судове засідання не направило, про причини неявки не повідомило, заперечень або пояснень щодо скарги не надало. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Так, згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст.22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Пунктом 16 ч.3 ст.42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Згідно ст.110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст. ст.110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст.278 КПК України.

Статтею 9 КПК України, закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ч.2 ст.8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ст.277 КПК України, повідомлення має містити: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін» обґрунтована «підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття підозра , проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Визначення змісту поняття підозра обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ підозра є частиною більш широкого поняття обвинувачення, яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну кримінальне обвинувачення , яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа Девеєр проти Бельгії, рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення . Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі Фоті та інші проти Італії (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного . Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини п`ята статті 9 КПК України). За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини дозволяє дійти висновку про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають кільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом", стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо.

Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілей прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина п`ята статті 234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК України та інші).

Отже, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини першої статті 276 КПК України передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути вага і якість доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя повинен оцінити достатність і належність доказів стосовно того, чи досягнуто стороною обвинувачення стандарту переконання достатність доказів для цілей повідомлення про підозру. Наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення повинна досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання).

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, N 182). Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом встановлено, що СУ ГУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000138 від 19.05.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 с.435-1 та ч.2 ст.435-1 КК України.

15 вересня 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 с.435-1 та ч.2 ст.435-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022.

Звертаючись до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру, заявник посилається на те, що зміст підозри не відповідає встановленим обставинам, а сама підозра не містить стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа. У кримінальному провадженні не досліджено та не надано правову оцінку всім обставинам подій, які інкримінуються, зроблені передчасні висновки, не надано належної правової оцінки усій сукупності зібраних під час досудового розслідування доказів, а зібрані та використані для формування повідомлення про підозру докази не є належними.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні на ведені в ст. 91 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з матеріалів скарги, повідомлення про підозру ОСОБА_4 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя вважає, що оскаржувані повідомлення про підозру містять всі необхідні відомості, передбачені ст. 277 КПК України, а сама по собі форма викладення фактичних обставин кримінального правопорушення не є підставою для скасування підозри.

Під час досудового розслідування, в тому числі й після повідомлення особі про підозру, продовжується проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на виявлення доказів причетності чи не причетності особи до кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінка достатності, допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, у випадку складення стороною обвинувачення обвинувального акту та передачі його до суду.

У ч. 1 ст. 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною.

При цьому, шляхом огляду інформації щодо стану розгляду справ сайту «Судова влада України», судом встановлено, що у Святошинському районному суді м.Києва перебуває на розгляді дане кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 (справа №759/16973/22, провадження 1-кп/759/1513/22).

У зв`язку із наведеним, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 277, 284, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000138 від 19.05.2022 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1