Справа № 368/1136/22
провадження № 1-в/368/129/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2 .

З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27 листопада 2020 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- 09 лютого 2021 року Кропивницьким апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни;
- який з 14.04.2021 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 28.05.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- положення ст. 81 КК України - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, суд, -

В С Т А Н О В И В :

09.11.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27 листопада 2020 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- 09 лютого 2021 року Кропивнийьким апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни;
- який з 14.04.2021 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 28.05.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
09.11.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/1136/22, провадження № 1 в/368/129/22.
16.11.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Відкрити провадження у справі.
2. Судове засідання по справі № 368/1136/22, провадження № 1 в/368/129/22, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27 листопада 2020 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- 09 лютого 2021 року Кропивнийьким апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни;
- який з 14.04.2021 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 28.05.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- призначити до слухання на 13 год. 00 хв. 25.11.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 25.11.2022 року о 13 годині 00 хвилин.
4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
5. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 10 год. 00 хв. 25.11.2022 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
6. В судове засідання викликати учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_8 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні, та в уточненому поданні.
На запитання суду представник установи виконання покарань ОСОБА_4 відповів наступне:
- засуджений мав зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці в установі виконання покарань;
- засуджений за час відбування покарання не мав жодного стягнення за порушення правил відбування покарання;
- засуджений за час відбування покарання не мав жодного заохочення за сумлінне ставлення до праці;
- засуджений, на його думку, - мав зразкову поведінку в зв`язку з тим, що не має жодного стягнення, в тому числі знятого чи погашеного в установленому законом порядку;
- засудженого неможливо на даний час працевлаштувати, так як він по перше, - пенсіонер, а по друге, - має похилий вік, а тому в установі відсутні роботи, до виконання яких можна було б залучити засудженого ОСОБА_5 ;
- була спроба залучити засудженого ОСОБА_5 до виконання робіт у внутрішньогосподарскій обслузі установи виконання покарань, але засуджений «не потягнув» роботу, а тому його було знято з робіт;
- вважає, що засудженого ОСОБА_5 слід також звільнити, так як він має похилий вік і поганий стан здоров`я;
- наполягає на задоволенні подання установи про застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.
Свою критичність щодо позиції представника установи виконання покарань суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
Окрім того, суд зазначає, що представник установи виконання покарань в судовому засіданні виявив поверхневі знання щодо обставин справи, а саме, - щодо обставин відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , так як обмежився лише загальними фразами, що також дає підставу для суду критично відноситися до позиції представника установи виконання покарань.
В судове засідання, яке відбулося 25.11.2022 року, представник спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
Відповідно, судом проведено судове засідання по даному кримінальному провадженні без участі представника спостережної комісії, так як він повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, окрім цього, - проти проведення судового засідання без участі представника спостережної комісії не заперечували інші учасники судового провадження (представник установи виконання покарань, засуджений, прокурор), окрім цього, - неявка представника спостережної комісії в справи даної категорії (при його належному повідомленні) не є перешкодою для слухання справи по суті.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2022 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання. Категорично наполягає на тому, що його поведінка свідчить про ту обставину, що він заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 відповів наступне:
- в установі виконання покарань мав лише позитивну поведінку;
- на даний час він проводить ранкову фізичну зарядку з засудженими;
- інвалідності, хронічнийх хвороб, - не має;
- з потерпілою стороною у нього були напружені відносини, потерпілі не хотіли від нього коштів у відшкодування шкоди, завданої злочином, - потерпіли наполягали на реальному позбавленні його волі;
- один із потерпілих вже помер, а інша потерпіла на сьогоднішній день є йому невісткою;
- судові витрати по справі ним сплачені, але надати квитанцій про сплату судових витрат по куримінальному провадженні він не може.
Суд критично відноситься до позиції засудженого ОСОБА_5 щодо можливості застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільненя від відбування призначеного покарання, так як суд вважає, що така позиція засудженого не грунтується на положеннях ст. 81 КК України, на положеннях КВК України та на положеннях ППВС України, - які регулюють застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Свою критичність щодо позиції засудженого ОСОБА_5 суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2022 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не заперечувала щодо подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - обмежившись лише таким формулюванням в судовому засіданні.
Суд критично відноситься до правової позиції прокурора в даному випадку, адже, - суд вважає, що прокурор, як представник державного обвинувачення в судовому засіданні повинен обгрунтовувати свою правову позицію нормами права, які регулюють ті чи інші правовідносини, у вирішенні яких приймає участь прокурор, - чого в даному випадку не відбулося.
Так, - прокурор в судовому засіданні лише констатувала той факт, що прокурор не заперечує проти задоволення клопотання установи виконання покарань у застосуванні до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд наголошує на тій обставині, що прокурором в судовому засіданні не обгрунтовано таку правову позицію ні нормами КК України, зокрема, - положеннями ст. 81 КК України, ні нормами КВК України, зокрема, - ст. 6 КВК України, ні положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Взагалі, - правова позиція прокурора у даному кримінальному провадженні не грунтується ні на нормах права, ні на всебічного, повного вивчення особи засудженого, та його поведінки під час відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком суду.

Суд також наголошує на тій обставині, що при вирішенні такого виду категорії кримінальних проваджень прокурори в інших кримінальних провадженнях наголошують на застосуванні вищевказаних норм права до засуджених при вирішенні питання про засосування пільг, та, відповідно, - заперечують проти застосування пільг, якщо засуджений не мав зразкової поведінки та добросовісного відношення до праці.

В даному ж випадку суд вбачає ознаки вибіркового правосуддя з сторони прокуратури до даного засудженого, адже позиція прокуратури в даному випадку взагалі не грунтується на нормах права, які регулють застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання.

Окрім того, свою незгоду з позицією прокурора судом буде нижче більш детально та ретельно обгрунтовано в мотивувальній частині даної ухвали, - нижче по тексту.

Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, які підтримали подання, установи виконання покарань, заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, пенсіонер, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , засуджений:
- 27 листопада 2020 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- 09 лютого 2021 року Кропивницьким апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни;
- з 14.04.2021 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 28.05.2021 року по даний час відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «14» квітня 2021 року.
Кінець строку покарання: «14» квітня 2024 року.
1/2 строку покарання: «14» жовтня 2022 року.

Станом на 25.11.2022 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 1 (один) рік 140 днів.

Отже, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, засуджений за час відбування покарання не мав та не має ні одного стягнення, - проте, з огляду на загальну поведінку засудженого та норми КВК України, та поведінку засудженого ОСОБА_5 суд не розцінює, як підставу для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - а лише розцінює поведінку засудженого, - як імперативний обов`язок засудженого, який покладений на нього положеннями КВК України, та галузевими нормами права, які регулюють порядок та умови відбування покарання засудженими.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 направлена лише для створення передумов для настання пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення волі людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Заохочення:

- за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 не мав жодного заохочення.

Стягнення:

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку, - засуджений ОСОБА_5 не мав та не має.
Отже, з огляду на нижченаведені обставини справи та норми права, - суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 , з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, - не дає підстави для суду застосувати до такого засудженого пільгу, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України (умовно дострокового звільнення), - так як немає в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування такої пільги.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 20.04.2022 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

З огляду на вищевказане, до засудженого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується ознак добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - відсутні в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений взагалі не має заохочень за добросовісне відношення до праці, хоча, - суд наголошує на цій обставині (добросовісне відношення до праці), - вона є однією із підстав, які дають змогу застосувати до засуджених пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 25.11.2022 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - згідно подланого подання установи.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання, не виявив ознаки щирого каяття в скоєному злочині.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу ОСОБА_9 , його поведінку, то суд констатує той факт, що під час відбування покарання засуджений взагалі не виявляв ознаки добросовісного ставлення до праці, в зв`язку з чимвзагалі не має заохочень від керівництва установи виконання покарань за добросовісне відношення до праці.

Також суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не має заохочень за зразкову поведінку під час відбування покарання.

З огляду на вищевказані обставини справи, суд констатує той факт, що в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутні обставини, які б дали суду оцінити характеристику на засудженого, а тому суд критично відноситься до характеристики на засудженого, яку надала установи виконання покарань, та яка міститься в матеріалах справи.

Що ж до поведінки засудженого ОСОБА_5 , то суд констатує той факт, що ОСОБА_5 взагалі не мав заохочень за зразкову поведінку, а тому його поведінка не може слугувати прикладом для інших засуджених.

В матеріалах кримінального провадження, окрім загальних фраз щодо поведінки засудженого, які містяться в характеристиці на засудженого, яку надала установа виконання покарань, - взагалі відсутні дані, які б свідчили про зразкову поведінку засудженого.

Суд вважає, що для того, щоб суд оцінив позитивно поведінку засудженого під час відбування покарання, він повинен мати таку поведінку (отримувати заохочення за зразкову поведінку), причому, - повинен отримуввати такі заохочення не перед настанням пільги, а на протязі всього часу відбування покарання, причому, така поведінка повинна бути стабільною та носити системний характер, - тобто, - системність передбачає отримання не одного, не двох (бо це є лише повторність) заохочень а три і більше заохочень, так як системність, - це три і більше фактів.

Тому суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не отримував заохзочень за зразкову поведінку.

Також, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладені факти, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не довів, що він став на шлях виправлення.

Крім того, що у засудженого ОСОБА_5 відсутні заохочення за зразкову поведінку, - в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_10 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань, - окрім того, що засуджений сам вказував, що проводить щоденну ранкову зарядку з засудженими в установі виконання покарань, проте, - даний факт ні матеріалами справи, ні представником установи виконання покарань (під час слухання кримінального провадження) не підтвердився.

Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що ж до відношення до праці, то суд зазначає, що в засудженого ОСОБА_5 також відсутні заохочення за добросовісне відношення до праці, - що прямо вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 не мав добросовісного відношення до праці.

Поруч з цим суд критично відноситься до твердження представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , який в судовому засіданні зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не може бути станом на даний час працевлаштований на контрагентських об`єктах, так як в умовах військового стану різко зменьшилося виробництво.

Суд вважає, що засудженого ОСОБА_5 можливо б було залучити до суспільно корисної праці в самій установі виконання покарань, - в господарській обслузі установи виконання покарань, - прибирати на території установи виконання покарань, виконувати різного роду доручення по виконанню робіт з господарського обслуговування установи виконання покарань.

Так, в судовому засіданні представник установи виконання покарань ОСОБА_4 зазначав, що установа виконання покарань пробувала залучати до виконання робіт в господарській обслузі засудженого ОСОБА_5 , але він взагалі «не потягнув» будь якої роботи.

Навпаки, суд вважає, що такими показами представник установи виконання покарань, - навпаки, - дав негативну характеристику на засудженого щодо його відношення до роботи, - що засуджений ОСОБА_5 взагалі не бажає працювати, та відповідно, - виконувати будь яку роботу в установі, так як суд вважає, що засуджений ОСОБА_11 , попри свій похилий вік (пенсіонер), - все ж таки може виконувати роботи по прибиранню території установи, прибиранню вбиралень, виконувати роботи по кухні установи, та інші господарські роботи.

До виконання роботи в господарській обслузі установи протипоказань у засудженого ОСОБА_5 , - протипоказань немає, - у засудженого ОСОБА_5 задоввільний стан здоров`я, який притаманний здоров`ю осіб відповідного віку.

Так, в матеріалах справи міститься довідка про стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 від 27.10.2022 року, яка видана фельдшерським пунктом № 115 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, (а.с., 14), в якій прямо зазначено, наступне:

- « за час перебування в установі засуджений рідко звертається до фельдшерського пункту № 115 для отримання ліків та медичної допомоги. Стаціонерного лікування в закладах МОЗ ДКВС України за час відбування в установі не проходив. На даний час стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 задовільний».

Окрім того, - в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які відомості про наявність у засудженого ОСОБА_5 інвалідності тієї чи іншої групи, хронічних захворювань, відповідно, - даних про неможливість залучення ОСОБА_5 до виконання фізичних робіт в установі в господарській обслузі, - немає, а тому суд приходить до висновку щодо простого небажання у засудженого ОСОБА_5 до виконання робіт, чому, - на думку суду, - сприяє адміністрація установи виконання покарань.

Суд зазначає, що з загалу кримінальних проваджень, які слухаються Кагарлицьким районним судом Київської області щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - нерідко зустрічаються засуджені, які мають групи інвалідності, проте, незважаючи на інвалідність, - засуджені в добровільному порядку працюють в господарчій службі в установі, - за що, відповідно, - мають заохочення.

Що ж до того, що представник установи виконання покарань стверджує, що засудженого ОСОБА_5 неможливо залучати до роботи в зв`язку з станом здоров`я засудженого ОСОБА_5 та його похилого віку, то до такої позиції представника установи суд критично відноситься з огляду на наступне:
- що стосується стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 , то, як судом зазначалося вище, - з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, будь яких обмежень до виконання робіт в господарській службі установи, - у нього немає.

Окрім того, якщо установа виконання покаранння вбачала б ознаки поганого стану здлоров`я у засудженого ОСОБА_5 , в зв`язку з чим він не може в подальшому відбувати покарання у виді позбавлення волі, то, - адімінстрації установи виконання покарань слід було б ініціювати проведення повноцінного медичного огляду такого засудженого, - з метою отримання відповідного висновку судово медичної експертизи, та, - на підставі якої подати до суду клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі в зв`язку з станом здоров`я.

Так, основною нормою матеріального права, яка регулює звільнення за хворобою, є ст. 84 КК України.
Так, згідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 50 КК України, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Норма, передбачена ч. 2 ст. 84 КК України, встановлює можливість звільнення від покарання чи його подальшого відбування особи, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.
Передумовою звільнення в даному разі є призначення особі такого виду покарання, відбуванню якого може перешкоджати чи фактично перешкоджає тяжке захворювання особи.
За змістом статей 53-64 КК тяжка хвороба може перешкоджати відбуванню будь-якого основного чи додаткового покарання, за винятком позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Однак у будь-якому разі факт перешкоджання хвороби відбуванню покарання має бути доведеним, оскільки одна й та ж хвороба може перешкоджати відбуттю одного виду покарання і не перешкоджати відбуттю іншого і, навпаки, відбуттю одного й того ж виду покарання одні хвороби можуть перешкоджати, а інші - ні.
Підставою звільнення від відбування чи подальшого відбування покарання за ч. 2 ст. 84 КК України є наявність в особи іншої (окрім психічної) хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.
Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затверджений наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.214 року за №990/25767.
Проте, суд зазначає, що станом на час винесення даної ухвали, даних про наявності у засудженого ОСОБА_5 тяжкої хвороби (згідно затвердженого Наказом МОЗ переліку), яка унеможливлює відбування ним покарання у виді позбавлення волі, - немає, - а тому стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 не розглядається як підстава здля його умовно дострокового звільнення саме з підстав, які зазначені в положеннях ст. 81 КК України.
Що ж до того, що представник установи виконання покарань наполягає на звільненні засудженого ОСОБА_5 в зв`язку з тим, що в нього похилий вік, то суд також критично ставиться до такої позиції представника установи виконання покарань, - з огляду на наступне:
- дійсно, - засуджений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, відповідно, - станом на час винесення даної ухвали має повних 67 років.
Проте, суд наголошує на тій обставині, що похилий вік засудженого, - не є однією із підстав, які є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, - це є обставина, яка лише характеризує особу засудженого, та враховується судом при наявності як формально юридичних, так і оціночних підстав для застосування такої пільги, як умовно дострокового звільнення від відбування призначенорго судом покарання.
Тому суд наголошує на тій обставині, що похилий вік засудженого не є підставою для безумовного застосування до такого засудженого положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.
Суд ще раз наголошує, що формально юридичні підстави для умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , - є в наявності, проте, - в повному обсязі відсутні оціночні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення, що і тягне за собою відмову в задоволенні подання установи виконання покарань.
Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, засуджений ОСОБА_5 під час слухання кримінального провадження в суді першої інстанції (як вбачається з мотивувальної частини вироку) свою вину визнав повністю, та в цьому судовому засіданні зазначив, що вину свою у скоєнні злочину, - визнає.

Проте, - вищевказане визнання вини суд не сприймає як щире визнання вини, як щире каяття.

Відповідно, визнання засудженим ОСОБА_5 вини своєї у скоєнні злочину під час слухання кримінального провадженні в частині застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання, - суд розцінює лише як мниме визнання вини, яке спрямоване лише на застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, так як засуджений усвідомлює, що невизнання ним вини у скоєнні злочину, - повністю виключає застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України.

Суд в даному випадку вважає, що розкаювання та щирого каяття засудженого ОСОБА_5 в даному випадку не має, адже засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні, - взагалі не відшкодовував шкоду, так як зазначив, що потерпілі не бажали отритмувати від нього кошти, та наполягали лише на тому, щоб він відбував реальну міру покарання.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (яка визначена за вироком суду, або визначена потерпілими, або за власною ініціативною особи, яка скоїла злочин, внаслідок якого загинула людина), - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 , - немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановленихї Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони, яка була нею висловлена в судовому засіданні, та яка міститься в мотивувальній частині вироків, якими засуджено осіб до позбавлення волі.

Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2020 року, - потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , - категорично наполягали на призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 якнайсуворішого покарання.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженого ОСОБА_5 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженого ОСОБА_5 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення, - не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, щиро, а не про очі каятися, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Що ж до того, що у засудженого ОСОБА_5 немає дисциплінарних стягнень, то суд зазначає наступне:
- суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, (суд наголошує на тій обставині, що у засудженого ОСОБА_5 взагалі відсутні заохочення), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 , - взагалі немає.

є в наявності лише отримання двох заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу цьому, Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про повну відсутність позитивних чинників, на які вказано судом вище, - які б давали змогу суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі взагалі не свідчить про його правослухняну поведінку в частині добросовісного відношення до праці та зразкову поведінку, відповідно, - суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Відповідно, суд вважає, що:
- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 взагалі не отримував жодного заохочення за добросовісне відношення до праці чи зразкову поведінку, - що виключає застосуування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі;

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних (відбуття певного строку покарання), проте, відсутність в повному обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, ОСОБА_14 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, не має зразкової поведінки та зразкового ставлення до праці, а тому, - умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81, ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27 листопада 2020 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- 09 лютого 2021 року Кропивницьким апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок Голованіського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни;
- який з 14.04.2021 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 28.05.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- положення ст. 81 КК України - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду потягом 7 діб з моменту проголошення, в разі проголошення резолютивної частини ухвали, - протягом 7 днів з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1