КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, а саме до 24.02.2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003591 від 10.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб, а саме до 24.02.2023 року включно та залишено без зміни визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави в сумі 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання вимог ст. 177 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає гарантіям справедливої судової процедури, принципу верховенства права та такою, що ухвалена з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

При цьому апелянт зазначає, що посилання сторони обвинувачення на можливість переховування ОСОБА_7 від суду у разі його перебування на свободі, є виключно припущенням прокурора, оскільки у розпорядженні сторони обвинувачення не має жодних об`єктивних відомостей щодо такої можливості, а сама по собі тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, згідно практики ЄСПЛ не може слугувати підставою для застосування до особи виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, твердження суду про відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання міцних соціальних зв`язків не відповідає дійсності.

На думку апелянта, рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ґрунтується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, які не мають жодного обґрунтування, окрім тяжкості покарання за злочин, у вчиненні якого вина ОСОБА_7 ще не доведена судом.

Крім того, при розгляді клопотання прокурора судом залишені поза увагою наявні у справі документи, що свідчать про різке погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 саме у період його перебування під вартою, а також про необхідність надання йому медичної допомоги в умовах медичного закладу, оскільки проведення додаткового медичного обстеження в умовах слідчого ізолятора неможливо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/754/414/23 (справа №759/1674/21) стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що останній обвинувачується у тому числі у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке, у разі доведення його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також врахував відсутність у ОСОБА_7 фактичного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а тому ризик можливості ОСОБА_7 переховуватись від суду є надзвичайно високим, оскільки існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатись до відповідних дій.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення.

Крім того, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , зокрема злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання його під вартою.

На думку колегії суддів, конкретні обставини даного кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу ані ж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали провадження, які надані в розпорядження апеляційного суду, не містять і апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а наявність визначеного місця проживання, як вірно зазначив суд першої інстанції, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, а інші обставини, зокрема щодо погіршення стану здоров`я у період його перебування під вартою та неможливості проведення медичного обстеження в умовах СІЗО, на які посилається захисник, не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою та залишено без зміни раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання його під вартою на 60 діб, а саме до 24.02.2023 року включно та залишено без зміни визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави в сумі 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3