УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000153 апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Степове Миколаївського району Миколаївської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

-якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 5 червня 2023 року включноз визначенням розміру застави у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати її запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 червня 2023 року включноз визначенням розміру застави у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачена вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що суд не врахував те, що вона має постійне місце проживання, являється інвалідом III групи та має захворювання, які потребують обстеження та оперативного втручання, а також, що на її утриманні знаходиться хвора матір.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що суд неправильно дійшов висновку про те, що у обвинуваченої не має стійких соціальних зв`язків та відсутні джерела доходу. Вказує на те, що вона має постійне місце проживання, являється інвалідом III групи та проживає разом з матір`ю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду. Вважає, що в судовому засіданні ризики, які вказані в клопотанні прокурора, не були доведені, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви, скарги чи звернення свідків щодо незаконного на них впливу з боку обвинуваченої. Щодо головного свідка, то у обвинуваченої взагалі не має інформації про нього.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000153 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_5 , раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 5 червня 2023 року включноз визначенням розміру застави у сумі 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000153 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 суд першої інстанції, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченої, обставини вчинення та тяжкість інкримінованих їй злочинів, прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція одного з них передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує її в разі визнання її винуватою у інкримінованих злочинах, обвинувачена може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачена у разі не застосування запобіжного заходу може переховуватись від суду та вчинити нові злочини. Так, ОСОБА_5 , не маючи законних джерел доходу, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрала в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території Миколаївського району Миколаївської області наркотичних засобів, обіг яких заборонено Законом України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів».

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, але вказані родинні зв`язки не змогли стримати її від вчинення кримінальних правопорушень, що викликає обґрунтовані сумніви у здатності належної процесуальної поведінки обвинуваченої у майбутньому.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченої від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останній на інший більш м`який запобіжний захід, про що просять апелянти.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: