КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1475/2022 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
№754/8343/16-к
Категорія КК: ч. 3 ст. 368-4 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелестівка Міловського району Луганської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року ОСОБА_12 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368-4 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, будучи особою, яка провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, 14.04.2016, в період часу з 16.00 год. по 16.26 год., знаходячись в приміщенні Територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві по вул. Братиславська, 52 в м. Києві, з використанням наданих йому повноважень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2500 грн за пришвидшення перереєстрації автомобіля марки «Хюндай Елантра» з наданням індивідуальних номерних знаків із заздалегідь обумовленою привілейованою комбінацією цифр НОМЕР_1 у Вінницькому регіоні.

Вказані дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.368-4 ч. 3 КК України як одержання особою, яка провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого підтримано і прокурором під час державного обвинувачення в суді.

Провівши судовий розгляд відповідно до вимог ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, оцінивши відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів для доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_12 підлягав виправдуванню за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить скасувати вказаний вирок у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та із спеціальною конфіскацією.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор вказує про те, що суд мотивуючи прийняте рішення, всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990, не надав належної оцінки всім доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні.

Так, ставлячи під сумнів дані, які містяться в надрукованій заяві ОСОБА_14 на ім`я т.в.о. начальника УЗЕ в Київській області ДЗЕ НП України, з мотивів того, що вони не узгоджуються з показаннями самого ОСОБА_14 , які він надавав в судовому засідання, суд не надав належної правової оцінки тим обставинам, що саме за заявою ОСОБА_14 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вимагання в останнього обвинуваченим неправомірної винагороди. Також ці показання повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , протоколами слідчих дій, обшуку, отримання та вилучення грошових коштів, та іншими доказами, які не знайшли належної оцінки у вироку суду. На думку апелянта, суд безпідставно поставив під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , так як не врахував, що їх допит в судовому засіданні проводився майже через 2 роки після подій злочину, а тому вони могли і не пам`ятати детально обставини провадження. Крім того, їх показання були логічними та послідовними, що суперечить висновку суду.

Крім того, апелянт вказує на безпідставне визнання судом доказів, отриманих в результаті проведення негласної слідчої /розшукової/ дії у вигляді контролю за вчиненням злочину, недопустимими, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 87 КПК України. Так, прокурор вважає, що допущені окремі формальні невідповідності документування результатів негласних слідчих /розшукових/ дій приписам підзаконного нормативно-правового акту, без конкретизації того, що зазначені недоліки призвели до істотного порушення прав та свобод людини, не можуть бути підставою для безумовного визнання доказу недопустимим. Судом досліджено постанову прокурора відділу прокуратури Київської області від 14.04.2016 про прийняття рішення щодо проведення відносно ОСОБА_12 негласної слідчої /розшукової/ дії - контролю за вчиненням злочину із застосуванням заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових коштів, що за своїм змістом та суттю є контролем за вчиненням злочину саме у формі спеціального слідчого експерименту, тому апелянт вважає безпідставним рішення суду про визнання вказаного доказу недопустимим.

Також, апелянт вказує що судом безпідставно визнано провокацією з боку працівників УЗЕ в Київській області Національної поліції України та свідка ОСОБА_14 по відношенню до ОСОБА_12 на вчинення ним злочину з метою його подальшого викриття, яка виразилась у ініціюванні з боку ОСОБА_14 контактувати саме з обвинуваченим та спонукати його отримати грошові кошти. Однак суд першої інстанції, констатувавши факт наявності провокації, не надав оцінки результатам санкціонованого слідчим суддею -аудіо, відео контролю особи, відображеним у відповідному протоколі. У ході вказаної негласної слідчої /розшукової/ дії зафіксовано розмову між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , яка відбулася в сервісному центрі 13.04.2016 з приводу обставин оформлення довіреності на автомобіль у нотаріуса та домовленості про зустріч на наступний день, розмову між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , та між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в сервісному центрі 14.06.2016, в ході якої ОСОБА_14 передає грошові кошти в сумі 2500 грн.

Не приймаючи до уваги, як допустимий доказ, результати -аудіо та відео контролю ОСОБА_12 , суд виходив з того, що вони отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, а також отримані внаслідок провокації. Вказав суд і про неналежне упакування додатка до протоколу -аудіо та відео контролю у виді цифрового носія з відеозаписом та про незасвідчення такого додатка підписами осіб, котрі брали участь у його виготовленні. Однак прокурор вважає, що судом необґрунтовано зазначено про порушення вимог ст. 105 КПК України в даному випадку, так як з урахуванням положень ст. 252 КПК України, він повинен був мотивувати висновок, що застосований спосіб упакування був недостатнім для збереження інформації, проте цього не зробив. Також прокурор вказує, що в силу ст.ст. 104,105 КПК України, додаток є невід`ємною частиною протоколу, який містить підписи та інші необхідні реквізити. При цьому прокурор звертає увагу на ту обставину, що судом 24.05.2017 постановлено необґрунтовану ухвалу про визнання речових доказів, матеріалів за результатами проведення негласних слідчих /розшукових/ дій, матеріальних носіїв інформації, на яких зафіксовані вказані негласні слідчі /розшукові/ дії недопустимими через порушення вимог ч. 9 ст. 290 КПК України. У той же час при ухваленні вироку, суд знову ж таки визнав їх недопустимими, але вже з інших підстав.

Прокурором також зазначено й про безпідставне визнання протоколу обшуку від 14.06.2016 недопустимим доказом, так як він був проведений відповідно до вимог КПК України слідчим, який включений до групи слідчих у кримінальному провадженні та працівниками УЗЕ в Київській області ДЗЕ НП України в присутності посадових осіб територіального сервісного центру № 8044 Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві. Будь яких зауважень чи клопотань до, під час та після його проведення заявлено не було. Таким чином, апелянт вважає, що визнання вказаного протоколу обшуку недопустимим доказом, не відповідає вимогам ст. 85, 86 КПК України.

Таким чином, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 вважає, що матеріали провадження містять достатньо доказів для визнання ОСОБА_12 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368-4 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечили проти скасування вироку, оскільки вважають його законним та обґрунтованим, дослідивши докази, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з висновкам суду першої існтанції про те, що надані стороною обвинувачення докази, які були досліджені в ході судового розгляду, не доводять вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368-4 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_12 .

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та від дачі показань відмовився.

Відповідно до наказу №10о/с від 01.12.2015 ОСОБА_12 був прийнятий на посаду оператора комп`ютерного набору територіального сервісного центру №8044 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві. Згідно посадової інструкції ОСОБА_12 був наділений правами та обов`язками, відповідно до яких є особою, яка провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг. Згідно довідки в.о.начальника територіального сервісного центру №8044, ОСОБА_12 станом на 14.04.2016 знаходиться на своєму робочому місці та виконує роботу згідно з функціональними обов`язками.

Свідок ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні показав, що в сервісний центр по вул.Братиславській, 52 в м.Києві він прийшов разом зі своїм дядьком ОСОБА_15 для постановки на облік придбаного ним автомобіля марки «Хюндай Елантра». В сервісному центрі для вирішення даного питання вони звернулись до ОСОБА_12 , оскільки він був знайомим ОСОБА_15 , передали йому необхідні для реєстрації автомобіля документи, він спитав у ОСОБА_12 щодо вартості номерних знаків на автомобіль та ОСОБА_12 назвав суму 2000грн. та повідомив, що номерних знаків на даний час немає і коли вони будуть він скаже скільки вони будуть коштувати, при цьому він попросив ОСОБА_12 видати номерні знаки з вигідною йому комбінацією цифр. Коли з`явились номерні знаки, він прийшов в сервісний центр та поставив свій автомобіль на облік. Перед оформлення ним реєстрації автомобіля біля приміщення сервісного центру працівники поліції надали йому грошові кошти в сумі 5000грн купюрами по 200грн для передачі за номерні знаки, в приміщенні сервісного центру з вказаної суми він відрахував 2000грн та передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 2000грн купюрами по 200грн, після передачі ним грошових коштів він отримав номерні знаки, а решту грошових коштів в сумі 3000грн він повернув через 3 дні до управління поліції під розписку. За 20-30 хвилин до зустрічі з ОСОБА_12 працівниками поліції на нього також було пристосовано технічні прилади для фіксування обставин їх зустрічі. Крім того, до оформлення реєстрації автомобіля в сервісному центрі, за підказкою свого дядька ОСОБА_15 він написав заяву з приводу необхідності надання грошових коштів за отримання номерних знаків. Вказану заяву він писав власноручно та за підказкою ОСОБА_15 подавав її до управління поліції, яке знаходиться в районі Печерська. При цьому, грошові кошти за номерні знаки у нього ОСОБА_12 не вимагав, він сам розумів, що номерні знаки будуть коштувати грошей, вартість номерних знаків йому ніхто не казав. Під час помічення грошових коштів, які призначались для передачі ОСОБА_12 , він присутній не був.

Після ознайомлення в судовому засіданні з протоколом огляду, помітки та вручення грошових коштів, свідок ОСОБА_14 зазначив, що у вказаному протоколі наявна його підпис і вказаний протокол він підписав в управлінні поліції, де йому надали ці грошові кошти для передачі ОСОБА_12 , після чого в сервісному центрі він передав ОСОБА_12 не всі грошові кошти, які були йому надані, а передав йому грошові кошти в сумі 2500грн. купюрами по 500грн., оскільки вказану суму назвав ОСОБА_12 , залишок наданих йому грошових коштів він повернув працівникам поліції через декілька днів. Перед цим ОСОБА_12 нічого йому не казав про грошові кошти.

Згідно показань свідка ОСОБА_15 , він разом з племінником ОСОБА_14 прийшли до сервісного центру по вул. Братиславській, 52 в м.Києві з метою реєстрації автомобіля, в сервісному центрі з цим питанням вони підійшли до ОСОБА_12 , оскільки він його знав та неодноразово звертався до ОСОБА_12 з приводу реєстрації автомобілів. Під час реєстрації автомобіля він з ОСОБА_12 взагалі не спілкувався, він тільки запитав у ОСОБА_12 з приводу можливості надання номерних знаків з відповідною комбінацією цифр, на що ОСОБА_12 показав йому номерні знаки і він у відповідь погодився. Коли ОСОБА_12 запросив ОСОБА_14 до себе в кабінет, прибули працівники поліції. До цього він взагалі не знав, що відбувається, потім він дізнався, що ОСОБА_14 передавав ОСОБА_12 грошові кошти.

Як вбачається з заяви ОСОБА_14 на ім`я т.в.о.начальника УЗЕ в Київській області ДЗЕ НП України, вказана заява надрукована, дата 14.03.2016, підписана ОСОБА_14 . В заяві зазначено про звернення останнього до ОСОБА_12 з приводу реєстрації автомобіля, оскільки знав його раніше та переоформлював у нього інші автомобілі, на що в ході спілкування ОСОБА_12 повідомив про здійснення за певну суму грошей в декілька тисяч гривень допомоги з переоформленням автомобіля в коротший термін та надання відповідних номерних знаків, з чого він зробив висновки, що ОСОБА_12 створює відповідні умови щодо пришвидшення процедури перереєстрації транспортного засобу з наданням відповідних номерних знаків, за що вимагає та одержує неправомірну вигоду.

Зазначені у заяві свідка дані суперечать наданим показанням в суді першої інстанції.

Постановою прокурора про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 17.03.2016 за матеріалами досудового розслідування, внесеного в ЄРДР за №0000149, до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій був залучений ОСОБА_14 , який надав письмову згоду на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 17.03.2016р.

Постановою прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 14.04.2016 було постановлено провести контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину із застосуванням заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів стосовно ОСОБА_12 у строк із 14 по 25 квітня 2016р., проведення доручено старшому слідчому в ОВС ОСОБА_16 із залученням до проведення вказаної дії ОСОБА_14 .

Згідно ст.271 КПК України контроль за вчиненням злочину може проводитись, зокрема, у формі імітування обстановки злочину, порядок проведення якого визначається законодавством. Згідно п.1.12 Інструкції про організацію проведення слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, імітування обстановки злочину полягає в діях слідчого, уповноваженої особи, з використанням імітаційних засобів, які створять у оточуючих уяву про вчинення реального злочину, з метою його запобігання та викриття відомої чи невідомої особи, яка планувала чи замовляла його вчинення.

Однак, слідчий фактично провів іншу негласну слідчу (розшукову) дію - у формі спеціального слідчого експерименту, який згідно п.1.12 вказаної Інструкції полягає у створенні відповідних умов в обстановці, максимально наближеній до реальної, з метою перевірки дійсних намірів певної особи, у діях якого вбачаються ознаки тяжкого чи особливо тяжкого злочину, спостереження за її поведінкою та прийняттям нею рішень щодо вчинення злочину, що, в даному випадку, було зроблено слідчим відносно ОСОБА_12 . Про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту також свідчить і дані складеного старшим слідчим в ОВС ОСОБА_16 протоколу за результатами контролю за вчиненням злочину від 16.05.2016, згідно якого на виконання постанови прокурора від 14.04.2016 ним було проведено контроль за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, в ході якого перед проведенням контролю за вчиненням злочину заявнику ОСОБА_14 в приміщенні службового кабінету УЗЕ в Київській області ДЗЕ Національної поліції України по вул.Межигірській, 8 в м.Києві вручено грошові купюри номіналом по 500грн. із зазначенням серії та номерів купюр, які були помічені за допомогою препарату «Світлячок-М», які були добровільно надані ОСОБА_14 , за результатами було встановлено факт отримання 14.04.2016 в 16.05 годин ОСОБА_12 неправомірної вигоди від ОСОБА_14 в сумі 2500грн. за перереєстрацію транспортного засобу та надання номерних знаків з привілейованою комбінацією цифр.

Оскільки форма контролю за вчиненням злочину вимагає отримання відповідного рішення уповноваженої особи, негласна слідча (розшукова) дія щодо ОСОБА_12 була проведена без відповідного рішення прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину саме у формі спеціального слідчого експерименту. Тому, слідчий при проведенні контролю за вчиненням злочину діяв за межами наданих прокурором повноважень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.271 КПК України заборонено під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, а також заборонено використовувати у кримінальному провадженні речі і документи, здобуті шляхом провокування (підбурювання) особи до вчинення злочину.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 , який був залучений для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, він за порадою свого дядька ОСОБА_15 звернувся з приводу перереєстрації автомобіля в сервісний центр саме до ОСОБА_12 , оскільки той був знайомим його дядька, він сам запитав у ОСОБА_12 з приводу вартості номерних знаків, оскільки розумів, що номерні знаки коштують та за них необхідно платити, сам ОСОБА_12 йому про грошові кошти нічого не казав, грошові кошти у нього не вимагав, він сам вирішив передати ОСОБА_12 грошові кошти за номерні знаки, а після цього сам звернувся до органів поліції із заявою, в якій зазначив про вимагання ОСОБА_12 грошових коштів.

Враховуючи вказані показання свідка ОСОБА_14 , а також зазначені вище порушення норм КПК України при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що дії свідка ОСОБА_14 по передачі грошових коштів ОСОБА_12 та працівників органу досудового розслідування носили провокаційний характер.

Визнання судом першої інстанції недопустимими доказів, отриманих органом досудового розслідування в кримінальному провадженні, відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема і ст. 86 КПК України. Прокурором не наведено в апеляційній скарзі переконливих доводів щодо допустимості викладених у вироку доказів, натомість він фактично погодився, що прокурором не надано дозволу слідчому на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі спеціального слідчого експерименту, яка фактично була проведена у кримінальному проваджені. Всі послідуючі докази були зібрані в ході реалізації негласної слідчої (розшукової) дій, проведеної без дозволу прокурора. Порушення вимог процесуального закону в ході проведення обшуку 14.04.2016 в територіальному сервісному центрі №8044 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, є суттєвими та свідчать про неможливість визнання даних, отриманих за їх результатами, як доказів вини обвинуваченого. Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суперечливі і не доводять викладених у обвинуваченні обставин.

Під час судового розгляду в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 дотримано вимоги кримінального процесуального закону.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368-4 КК України. Тому, не вбачає підстав для скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року щодо ОСОБА_12 та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, яким ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 368-4 КК України та виправдано, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ ___________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_17 ОСОБА_18

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1475/2022 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1

№754/8343/16-к

Категорія КК: ч. 3 ст. 368-4 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелестівка Міловського району Луганської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, яким ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 368-4 КК України та виправдано, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 10 жовтня 2022 року о 16 годині.

Судді:

_________________ ___________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_17 ОСОБА_18