Справа № 638/7282/19
Провадження № 1-кп/638/328/23
УХВАЛА

Іменем України

31 січня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України..

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року на час судового провадження у кримінальному провадженні №0005131 від 29 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, обрано відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 25 грудня 2022 року без визначення розміру застави.

В подальшому ухвалою суду від 08 грудня 2022 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 05 лютого 2023 року.

31 січня 2023 року прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,без визначення розміру застави строком на 60 діб до 31 березня 2023 року.

Клопотання обґрунтувала тим, що продовжують існувати ризики, встановлені судом при застосування запобіжного заходу, а саме ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_5 вчинив особливо - тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. У зв`язку з цим останній, усвідомлюючи міру покарання, яке йому може загрожувати у разі визнання його винним, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінального покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки дані, які характеризують особу обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за скоєння тяжких злочинів, в тому числі з корисливим мотивом. Таким чином ОСОБА_5 має стійку антисоціальну спрямованість. Будучи неодноразово засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі і реального його відбування, останній належних висновків для себе не робить, на шлях виправлення не стає і після звільнення з місць позбавлення волі знову вчиняє кримінальні правопорушення. Крім того, обвинувачений має схильність до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів з корисливим мотивом. Останній ніде не працює офіційно, в нього відсутні матеріальні джерела для існування, а тому у реаліях сьогодення з урахуванням характеристики його особи це може спровокувати останнього продовжити, перебуваючи на свободі, свою злочинну діяльність.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти заявленого клопотання та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Обвинувачений підтримав захисника, просив задовольнити, проти клопотання прокурора заперечував.

Прокурор у задоволенні клопотання захисника просив відмовити.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Стадія судового провадження у даному кримінальному провадженні триває з 21 травня 2019 року.

З27 жовтня 2022 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

23 листопада 2022 року призначено судовий розгляд кримінального провадження.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що усі потерпілі та свідки перебувають на території Російської Федерації.

З метою забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, судом було надіслано запит до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з проханням повідомити чи виконуються на даний час Міністерством юстиції України через відповідні структурні підрозділи судові доручення та запити про надання міжнародної правової допомоги у кримінальних справах між Україною та Російською Федерацією на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 21 січня 2006 року.

Згідно з відповіддю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповідно до повідомленням Міністерства закордонних справ України через повномасштабну агресію росії проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано та на сьогодні Укрпоштою припинено доставку поштових відправлень до/з росії та білорусі.

Вказана обставина свідчить про наявність об`єктивних обставин, які перешкоджають подальшого розгляду кримінального провадження за встановленого порядку.

При цьому як на підставу продовження строку тримання під вартою сторона обвинувачення посилається на те, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Суд вважає, що прокурором доведено, що формально ризики, встановлені при застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, однак судом враховано наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі («Leteliier v. France» (Летельєр проти Франції), пункт 51; «LA v. France» ( LA проти франції), пункт 104; «Prencipe v.Monaco» (Пранцип проти Монако), пункт 79; «Tiron v. Romania» (Тирон проти Румунії), пункт 41-42).

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Зокрема, у справі «Сергій Волосюк проти України» (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ви заявлені ризики зменшилися.

Між тим, доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризику, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені. Також у них відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, має зареєстроване місце проживання, ту обставину, що всі докази слідством вже зібрані, розгляд даного провадження триває, однак розгляд по суті не розпочався, оскільки сторона обвинувачення не може забезпечити прибуття до суду свідків та потерпілих з об`єктивних підстав протягом тривалого часу, що дає підстави вважати, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися, суд дійшов висновку, що подальше тримання обвинуваченого під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 .

Таким чином суд вважає встановленими існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, однак при цьому вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, можливого переховування ОСОБА_5 від правоохоронних органів та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, тому суд дійшов висновку, що підстав для задоволення клопотання прокурор про продовження строку тримання під вартою немає.

З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом обставин кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, яке на теперішній час інкриміноване обвинуваченому, даних щодо особи обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання у м. Дергачі Харківської області, суд, користуючись правом наданим йому ч. 2 ст. 194 КПК України, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника, засосувавши до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю та з покладенням на обвинуваченого інших обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

Керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 193-197, 199, 201, 331, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, - залишити без задоволення.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 ;

- з`являтися до правоохоронних органів та суду за першим викликом у призначений час;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, крім спілкування з ними в ході проведення відповідних слідчих дій в присутності слідчого або прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк застосування цілодобового домашнього арешту та дії ухвали - до 31 березня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу для негайного виконання направити органу Національної поліції за місце проживання підозрюваного та зобов`язати орган Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло підозрюваного, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 31 січня 2023 року о 13 год 05 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1