Справа № 297/3333/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/628/22, за апеляційною скаргою, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та застосовано щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10 січня 2023 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 156 000 (сто п`ятдесят шість тисяч) гривень.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду не виїжджати за межі Закарпатської області; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.
У задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовлено.
В ухвалі суду вказується на те, що до Берегівського районного суду надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , судовий розгляд в якому ще не розпочато, ухвала слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою втрачає силу 15.11.2022, а визначені ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), що дає реальну можливість обвинуваченому покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України, а за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років із конфіскацією майна. Також суд взяв до уваги те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, зокрема щодо наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, та відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Тому, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а стороною захисту такі не спростовані, у зв`язку з чим застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі її внесення, поклав на обвинуваченого передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 194 КПК України обов`язки, а у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який відмовив.
В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Посилається на те, що досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 завершено, обвинувальний акт передано до суду, що свідчить про те, що ОСОБА_5 набув статусу обвинуваченого, проте у клопотанні прокурора вказується на те, що ОСОБА_5 є підозрюваним. Крім того, зазначає, що наведені у клопотанні ризики переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не підтверджені жодними доказами. Також посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ризики, які існували під час досудового розслідування, суттєво знижуються після завершення досудового розслідування та скерування обвинувального акту до суду, і при цьому, клопотання прокурора не містить викладу обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, як і не містить викладу обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявні ризики, зазначені у клопотанні, із посиланням на докази, які підтверджують такі обставини. Тому, апелянтка вважає, що факти допиту слідчим суддею у судовому засіданні свідка сторони обвинувачення, відсутності у кримінальному провадженні потерпілих, не призначення будь-яких експертиз та скерування обвинувального акту до суду, безумовно свідчать про те, що заявлені прокурором ризики зменшилися та не свідчать про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. При цьому, звертає увагу на те, що прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, однак суд прийняв рішення про задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши обвинуваченому такий запобіжний захід. Зазначає і про те, що 11.11.2022 у суду першої інстанції не було правових підстав для повторного обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки щодо ОСОБА_5 ще діяв обраний йому слідчим суддею запобіжний захід, який станом на 11.11.2022 ще не припинив свою дію. Разом із тим, вказує на те, що під час затримання ОСОБА_5 17.09.2022 працівники прикордонної служби застосовували щодо нього заходи фізичного впливу та здійснили вистріл із травматичної зброї йому у потилицю, чим спричинили тілесні ушкодження, і за цим фактом 14.11.2022 внесено до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, а обвинувачений ОСОБА_5 та адвокатка ОСОБА_6 не заперечували щодо розгляду матеріалів судового провадження без участі прокурора.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, і за його скоєння йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти року; специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, а також те, що у кримінальному провадженні судовий розгляд ще не розпочато, ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 втрачає силу 15.11.2022, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, враховуючи те, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) та це дає реальну можливість ОСОБА_5 покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України, оскільки він проживає у прикордонній зоні; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що створює загрозу тиску та підбурювання до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення даних у кримінальному провадженні шляхом погрози та тиску на учасників кримінального провадження.
Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_6 про те, що наведені у клопотанні ризики переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що факти допиту слідчим суддею у судовому засіданні свідка сторони обвинувачення, відсутності у кримінальному провадженні потерпілих, не призначення будь-яких експертиз та скерування обвинувального акту до суду, безумовно свідчать про те, що заявлені прокурором ризики зменшилися та не свідчать про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують наявність вищеописаних ризиків і не дають підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодного доказу, який може слугувати підставою для висновку, що ризики, вказані прокурором у клопотанні зменшились або їх взагалі не існує.
Колегія суддів звертає увагу на те, що стан здоров`я, майновий стан, відомості про наявність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що безумовно свідчить про відсутність зменшення ризиків у цій частині.
Доводи апелянтки щодо того, що прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, однак суд прийняв рішення про задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши обвинуваченому такий запобіжний захід, не беруться до уваги, оскільки вони не вказують на відсутність обставин, які стали підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При оцінці тверджень апелянта щодо того, що 11.11.2022 у суду першої інстанції не було правових підстав для повторного обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки щодо ОСОБА_5 ще діяв обраний йому слідчим суддею запобіжний захід, який станом на 11.11.2022 ще не припинив свою дію, - такі, на переконання апеляційного суду, не слугують підставами для скасування судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду та не перешкоджають виконанню судового рішення.
Апеляційний суд відхиляє також доводи апелянтки про те, що під час затримання ОСОБА_5 17.09.2022, працівники прикордонної служби застосовували щодо нього заходи фізичного впливу та здійснили вистріл із травматичної зброї йому у потилицю, чим спричинили йому тілесні ушкодження, і за цим фактом 14.11.2022 внесено до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Вказані твердження жодним чином не впливають на правильність та законність висновків суду, викладених у судовому рішенні.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.
Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 156000 (сто п`ятдесят шість тисяч) гривень 00 копійок, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів у сфері охорони недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації в умовах воєнного стану.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави.
При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі і цілодобовий домашній арешт, або визначення меншого розміру застави.
Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.
Керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та застосовано щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10 січня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 156 000 (сто п`ятдесят шість тисяч) гривень, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: