ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3398/22 Справа № 219/1024/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

10 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу хвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2022 року про продовження запобюіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000014 за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2022 рокупродовжено запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2022 року.
Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід на більш м`який. На обґрунтування своїх вимог вказує, що кримінальне провадження щодо нього було сфальсифіковано співробітниками правоохоронних органів та на нього був здійснений фізичний вплив з їх боку, вказує, що дата скоєння кримінального правопорушення зазначена неправильно. Звертає увагу, що у кримінальному провадженні є розбіжності у зазначенні викраденого майна, крім того потерпілий ОСОБА_7 , взагалі не надав документів на свій телефон, також він раніше судимий та надає неправдиві свідчення. Також є інші свідки, які надають неправдиві свідчення, оскільки надавати такі свідчення їх підбурили працівники поліції, проте відеозапис за камер спостереження магазину «Варус», де зафіксовані реальні події, не досліджений. Також зазначає, що він не може впливати на свідків та потерпілих, оскільки вони перебувають на непідконтрольній України території.

Звертає увагу, що за станом здоров`я він не може перебувати в умовах слідчого ізолятора. Також зазначає, що коли він не перебував під вартою, вплив на потерпілих та свідків не здійснював та не ухилявся від явки до суду.

До судового засідання прокурор та захисник не з`явились, прокурор надав заяву про слухання апеляційної скарги обвинуваченого за його відсутності, захисник та обвинувачений клопотання про участь у судовому засіданні відповідно до ст. 422-1 КПК України не надали, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: викрав мобільний телефон перебуваючи у місці мешкання свого знайомого, крім того ОСОБА_6 розпиваючи спиртні напої із своїм знайомим, схопивши його за руки, ривком вирвав мобільний телефон, тобто відкрито їм заволодів.
21.01.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 26.01.2022 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити новий злочин, впливати на потерпілих та свідків, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер скоєних кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення, відсутність міцних соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань.

Також судом враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що скоїв кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення та за найтяжчий інкримінований йому злочин передбачено покарання до 6 років, крім того може фізично або психологічно впливати на потерпілих або свідків кримінального правопорушення з метою змінити їх свідчення на свою користь, крім того зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за злочини проти власності, знов може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора та враховуючи думку сторони захисту, розглянув можливість застосування до останнього іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та правильно прийшов до висновку, про неможливість, на даному етапі, зміни запобіжного заходу на більш м`який з урахуванням наявних ризиків та враховуючи місце мешкання ОСОБА_6 , відсутність сім`ї та джерела доходів та схильність останнього до протиправних діянь.
Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, які він скоїв під час умовно-дострокового звільнення та маючи непогашені судимості за аналогічні кримінальні правопорушення. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину, невизнання вини, схильністю до вчинення умисних кримінальних правопорушень, відсутністю постійного джерела доходів та суспільно-корисливої діяльності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обраня запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи обвинуваченого про неможливість перебувати в умовах слідчого ізолятора не підтверджені жодними письмовими доказами, а тому не заслуговують на увагу.

Інші доводи обвинуваченого полягають у його незгоді з пред`явленим обвинуваченням та кваліфікацією його дій, проте колегія суддів звертає увагу, що у даному провадженні не дає оцінку доказам, а розглядає лише доцільність застосування запобіжного заходу.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого про недоведеність заявлених ризиків, є безпідставними, оскільки з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, то колегія суддів у даному випадку приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю з іншими ризиками встановленими судом першої інстанції.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді