Справа № 466/5832/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1036/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бауска Литовської республіки, литовця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Застосовано до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, звільнивши останнього відвідбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін строком на 3 роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.3 п.2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 13.06.2022, близько 10:15год., перебуваючи на території подвір`я будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечне для життя чи здоров`я особи, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, діючи в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , наніс йому один удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на землю, після чого із задньої кишені його штанів, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1030 грн. та наніс йому ще декілька ударів руками по тулубу, спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №450 від 14.05.2022 тілесні ушкодження, а саме: 2 рани на чолі, 1 синець в очній ділянці з ліва, 2 синці на правій половині обличчя, 11 синців на правому плечі, 4 синці на лівому плечі, 1 синець на спині з права, 3 синці на правому стегні. Рани відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, а синці - до легкого ступеню тяжкості. Після скоєного, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, завдавши потерпілому майнової шкоди на суму 1030 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував у вироку свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання, які уже враховано при застосуванні ст.69 КК України, а ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, а також добровільно відшкодував завдані збитки, не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді зазначив, що вину визнає, щиро розкаюється у вчиненому.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, що ніким не оспорюються а тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор не погоджується із звільненням ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вважаючи таке рішення місцевого суду безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_7 у повній мірі відповідає наведеним нормам закону.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На переконання колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявні достатні підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Місцевий суд дійшов правильного переконання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, навівши у вироку належні мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, місцевим судом обґрунтовано враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину,який згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину,дані про особу ОСОБА_7 , який в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно, вік та стан його здоров`я (вогневиці tbs обох легень, фіброзні зміни), наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданого збитку.

Колегія суддів вважає, що зазначене та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку місцевого суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі обставини щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Оскільки, як вже зазначалось, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності таких, які б його обтяжували, і з урахуванням сукупності зазначених даних дійшов правильного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, прокурор у апеляційній скарзі не навів.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК, а також принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності.

При апеляційному розгляді справи колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, зокрема і такого, на яке покликається прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, а тому колегією суддів така визнається необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: