ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/29/23 Справа № 203/3669/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника арештованого майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 10 листопада 2022 року про накладення арешту на майно,-

встановила:

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 10 листопада 2022 року накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 21 жовтня 2022 року обшуку, а саме: автомобіль марки «Toyota RAV4» (колір сірий, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який знаходився у користуванні ОСОБА_8 і на праві власності належить ОСОБА_6 (шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування).

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя врахувавши на те, що вилучений автомобіль використовувався, у тому числі для перевезення психотропних речовин, є річчю, що має значення для кримінального провадження, визнаний речовим доказом, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленого прокурором клопотання, оскільки майно може мати безпосередній зв`язок з предметом кримінального провадження і відповідає ознакам, зазначеним у статті 167 КПК.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, висновки якого постановлені з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що слідчим суддею не було враховано наявність правових підстав для накладення арешту на майно, можливість використання вилученого майна як доказ у цьому провадженні, не враховано розумність та співмірність обмеження права власності на майно особи, яка не є підозрюваним по справі. Разом з тим, вказує на те, що вилучений автомобіль, є власністю жінки, яка використовує його для задоволення потреб малолітньої дитини, а ОСОБА_8 лише іноді керував цим автомобілем за його проханням. З урахуванням викладених обставин, на думку адвоката, ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з цим, у відповідності до ч 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною 2 статті 167 КПК України, визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що у третього СВ (з дислокацією в м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000329 від 20.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 3 статті 255, частинами 2, 3, 5 статті 27, частиною 4 статті 28, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 використовував автомобіль марки «Toyota RAV4» реєстраційний номер

НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , для розповсюдження наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме перевозив їх на ньому до місць збуту.

21 жовтня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, за результатами проведення якого вищезазначений автомобіль був тимчасово вилучений та цього ж дня постановою слідчого був визнаний речовим доказом у цьому провадженні.

У межах цього провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів та запобігання існуючим ризикам.

Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на зазначений у клопотанні автомобіль шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування.

Слідчий суддя, встановив наявність підстав для задоволення заявленого прокурором клопотання, оскільки вилучений автомобіль може мати безпосередній зв`язок з предметом кримінального провадження і відповідає ознакам, зазначеним у статті 167 КПК.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки воно є знаряддям вчинення кримінально-протиправних дій, відповідає критеріям речового доказу, зазначених в ст. 98 КПК України, визнано ним органом досудового розслідування, що відповідно до ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів, прокурором в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики, визначені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є реальними.

Ці обставини спростовані апелянтом в апеляційній скарзі не були.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на зазначене у ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності судового рішення, слід визнати необґрунтованими.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника власника арештованого майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 10 листопада 2022 року про накладення арешту на вилучене під час проведення 21 жовтня 2022 року обшуку, а саме: автомобіль марки «Toyota RAV4» (колір сірий, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який знаходився у користуванні ОСОБА_8 і на праві власності належить ОСОБА_6 (шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування),- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3