В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000012 від 22.01.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянин України, маючий повну середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

?15.07.2008 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ст. 75, 76, 78, 104, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки;

?27.05.2009 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці по вироку Магдалинівського районного суду 15.07.2008 року до 4 років позбавлення волі;

?08.09.2009 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці по вироку Магдалинівського районного суду 25.07.2009 року до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 11.10.2012 року, невідбутий строк покарання 8 місяців 26 днів;

?15.05.2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці по вироку Магдалинівського районного суду 08.09.2009 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

?23.06.2015 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання 5 місяців по вироку Магдалинівського районного суду 15.05.2013 року до 1 року 5 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.06.2016 року по відбуттю строку покарання;

?31.08.2017 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

?27.05.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання по вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2017 року до відбуття покарання 4 років 1 місяця позбавлення волі, з застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України в рахунок з 16.05.2017 по 26.05.2020 роки;

?07.04.2022 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2022 року близько 12:00 год., точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом пошкодження навісного замка, вхідних дверей, проник до середини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належну ОСОБА_6 , бензопилу марки «FORTE» FGS45-45, вартістю 2183 гривні 67 копійок.

Заволодівши викраденим ОСОБА_4 , місця скоєння кримінального правопорушення покинув, присвоївши майно та розпорядившись ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , матеріальний збиток в сумі 2145 гривень 46 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення.

28.01.2022 року близько 09:00 год., точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , біля продуктового магазину «Візит» № 14, помітив велосипед жіночого типу, в той момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на викрадення чужого майна, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_7 велосипед жіночого типу, вартістю 1000 гривень 00 копійок.

Заволодівши викраденим ОСОБА_4 , місця скоєння кримінального правопорушення покинув, присвоївши майно та розпорядившись ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 , матеріальний збиток в сумі 1000 гривень 00 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В листопаді 2021 року, точної дати не встановлено, близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходився в господарському приміщенні, розташованому поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , де спільно ОСОБА_8 розпивав спиртні напої.

Того ж дня, близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 , належний свій мобільний телефон поклав до поліетиленового пакету та ліг спати.

В цей час ОСОБА_4 , дочекавшись коли останній засне та упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, заглянув до поліетиленового пакету, звідки повторно таємно викрав належний ОСОБА_8 , бувший у використанні, мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC Midnight Gray 64 Gb» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , придбаний у листопаді 2020 року, вартістю 3683 гривні 05 копійок.

Заволодівши викраденим ОСОБА_4 , місця скоєння кримінального правопорушення покинув, присвоївши майно та розпорядившись ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , матеріальний збиток на загальну суму 3683 гривні 05 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02.10.1992 року - документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 року «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення», Постанови Кабінету міністрів України № 302 від 12.05.1994 року «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» п. 2 - посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації, п. 3 відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Так, в листопаді 2021 року, точної дати не встановлено, близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходився в господарському приміщенні, розташованому поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , де спільно ОСОБА_8 розпивав спиртні напої.

Того ж дня, близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 належний свій мобільний телефон поклав до поліетиленового пакету та ліг спати.

В цей час ОСОБА_4 , дочекавшись коли останній засне та упевнившись, що за його діями ні хто не спостерігає, заглянув до поліетиленового пакету, де побачив посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданим 30 серпня 2018 року, на ім`я ОСОБА_8 .

В той момент у ОСОБА_4 , раптово виник умисел спрямований на незаконне заволодіння іншим важливим документом. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , дістав посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданим 30 серпня 2018 року, та поклав до своєї кишені, чим незаконно заволодів іншим особистим важливим документом, який належить потерпілому ОСОБА_8 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, тобто незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень не оспорював. У вчиненому він щиро розкаюється.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в судове засідання не прибули, надали суду заяви, в яких просять суд розглянути справу за їх відсутності, просять призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на розсуд суду.
За думками прокурора, обвинуваченого та його захисника, проведення засідання можливе без участі потерпілих, не вважали їх явку необхідною, тому суд, відповідно до ст. 325 КПК України розглядає справу за відсутності потерпілих.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень обвинувачений просив суд, визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цих кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, та в незаконному заволодінні будь-яким способом іншим важливим особистим документом, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії за ч. 2, ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення, за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не одружений, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 70 КК України, яка передбачає покарання за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань та визначити покарання у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім того суд встановив, що ОСОБА_4 засуджений Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області 07 квітня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до ухвалення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа №760/26543/17), у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить вибувати реально - виконуються самостійно.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року відносно ОСОБА_4 має виконуватись самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судові експертизи № 1157 від 19.05.2022 року вартістю 150 гривень, № 361 від 26.01.2022 року вартістю 150 гривень, 490 від 31.01.2022 року вартістю 150 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, у розмірі 450 грн.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: бензопилу марки «FORTE» FGS45-45, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутою потерпілому ОСОБА_6 , велосипед жіночого типу, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC Midnight Gray 64 Gb» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданим 30 серпня 2018 року на ім?я ОСОБА_8 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_8 .

У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000056 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою та утримувати його у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обраховувати з часу взяття під варту.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат за проведення судових експертиз на користь судового експерта ОСОБА_9 :
- № 1157 від 19.05.2022 року вартістю 150 гривень;

- № 361 від 26.01.2022 року вартістю 150 гривень;

- № 490 від 31.01.2022 року вартістю 150 гривень.

Речові докази по справі:
- бензопилу марки «FORTE» FGS45-45, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ,

- велосипед жіночого типу, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 ,

- мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC Midnight Gray 64 Gb» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданим 30 серпня 2018 року на ім?я ОСОБА_8 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1