УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 674/363/22

провадження № 51-672ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за цією ж адресою, раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керування транспортними засобами на той самий строк.

Цим же вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, цивільного позову, процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 06 грудня 2021 року близько 14:05 на 239 км + 914,8 м автодороги Н-03 «Житомир-Чернівці», поблизу с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, нехтуючи вимогами пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito» р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, всупереч вимогам п. 2.3 (б), п.13.1. ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримав безпечної дистанції, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «HAZ 33021 SPH» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок цього автомобіль «HAZ 33021 SPH» виїхав за межі проїзної частини автодороги з правого боку, втративши стійкість, що призвело до перекидання автомобіля на правий бік та випадіння із салону пасажира ОСОБА_7 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди остання отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження. Порушення вимог п. 13.1 ПДР водієм автомобіля «Mercedes-Benz Vito» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричинення смерті ОСОБА_7 .

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 03 листопада 2022 року залишив без змін вказаний вирок місцевого суду.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі адвокат, неоспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення у бік пом`якшення, застосувавши положення ст. 69 КК.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені у касаційній скарзі захисник зазначає, що суди попередніх інстанцій не у повній мірі врахували всі обставини, що пом`якшують покарання його підзахисному, а саме: добровільне відшкодування шкоди, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та належним чином не оцінили стан здоров`я засудженого, який є інвалідом 3 групи.

Вважає призначене ОСОБА_4 покарання не узгоджуються з правилами статей 50, 65 КК через суворість.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Твердження касатора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваного судового рішення вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Місцевий суд з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, характеру вчинених порушень ПДР, що стали причиною ДТП, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно працює водієм у ТОВ «Хмельницьке таксі», є особою з інвалідністю 3 групи, неодружений, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, станом на 06 грудня 2021 року здійснював побутовий догляд за батьками, які є інвалідами 3 групи і на той період потребували такого догляду, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наслідків злочину - смерть людини, обставин, які пом`якшують покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, встановленого санкцією ч.3 ст.286-1 КК, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що позиція потерпілих щодо призначення покарання не є обов`язковою для суду, однак вона враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК.

Крім цього, районний суд зважив на те, що згідно досудової доповіді від 26 травня 2022 року рівень вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як низький, виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

При цьому, на переконання суду першої інстанції, наявність позитивних характеристик, визнання обвинуваченим своєї винуватості у скоєному та інші пом`якшуючі обставини, не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому цей суд не знайшов підстав для застосування приписів ст. 69 КК та призначення покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 286- 1 КК.

Крім цього, районний суд прийняв й інші обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема те, що 06 грудня 2021 року він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, здійснив зіткнення із дорожнім знаком, після чого продовжив рух про що не заперечував у судовому засіданні, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Його протиправні дії призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Не погодившись із вказаними висновками суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою в якій, неоспорюючи кваліфікацію своїх дій, порушував питання про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, місцевого суду під час призначення покарання та підстав для зміни або скасування вироку.

Так, у ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на той самий строк.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, внаслідок яких настала смерть потерпілої.

При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є визнання ним вини, щире каяття та часткове відшкодування моральної шкоди.

У свою чергу апеляційний суд взяв до уваги всі обставини, які враховані місцевим судом.

З огляду на це та, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, наслідків, які настали, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, з урахуванням ряду пом`якшуючих обставин, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про необхідність призначення покарання у розмірі, наближеному до мінімального, встановленого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК.

Апеляційний суд визнав необгрунтованими доводи апелянта щодо неврахування районним судом обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування моральної шкоди потерпілим, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, позитивна характеристика, є особою з інвалідністю 3 групи, здійснення догляду за батьками, які також є особами з інвалідністю 3 групи, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається, що вказані обставини були в повній мірі враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання.

До того ж були враховані і відомості із досудової доповіді органу пробації, з яких видно, що рівень вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є низьким та його виправлення без ізоляції від суспільства є можливим. Однак ці відомості не є визначальними для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання та застосування ст. 69 КК, оскільки обставини справи враховуються у сукупності.

У ході апеляційного розгляду не було встановлено будь - якого ініціативного, тобто, активного сприяння розкриттю злочину в діях обвинуваченого, а визнання ним своєї вини та надання у суді правдивих показань не свідчать про активне сприяння розкриттю злочину, що узгоджується із позицією, викладеною постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 (справа № 263/15605/17).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що потерпілі в частині виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання поклались на розсуд суду, апеляційний суд визнав безпідставними, враховуючи таке.

У судовому засіданні місцевого суду 02 серпня 2022 року потерпілий ОСОБА_6 просив призначити ОСОБА_4 найвищу міру покарання, а потерпіла ОСОБА_8 - поклалась на розсуд суду, що підтверджується даними технічного запису судового засідання. Із мотивувальної частини вироку вбачається, що така позиція потерпілих, зокрема, ОСОБА_6 , була в повній мірі була врахована під час постановлення оскаржуваного рішення.

Твердження про необхідність застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК були предметом оцінки апеляційного суду, який визнаючи їх необґрунтованими зважив на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Так, дійсно, місцевим судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 : визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування моральної шкоди.

Однак, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, характер вчинених ним порушень Правил дорожнього руху, що стали причиною дорожньо - транспортної пригоди, в тому числі керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також тяжкі наслідки, які настали у вигляді смерті людини, наведені пом`якшуючі покарання обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, підстав для призначення останньому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК, на думку колегії суддів апеляційного суду, немає, про що правильно зазначив місцевий суд у своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо покарання і враховує, що призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, суди в своїх рішеннях повною мірою врахували тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі. Разом з тим диспозиція інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення свідчить про наявність надзвичайно тяжких та непоправних наслідків (смерть потерпілого), які були взяті до уваги під час призначення покарання. Водночас, як убачається з матеріалів кримінального провадження, дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілій було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла, виникла внаслідок того, що ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями порушив пункти ПДР.

Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав, які би свідчили про можливість застосування до засудженого положень ст. 69 КК, а тому призначене йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, яке є наближеним до мінімальних меж санкції ч. 3 ст. 286-1 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК, є законними та обґрунтованими.

Обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник в інтересах засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок суворості, були враховані судами під час призначення покарання, ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судових рішень.

Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, адвокат у касаційній скарзі не навів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги адвоката ОСОБА_5 та копії судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3