Справа № 405/1264/23
провадження № 1-кс/405/618/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2023 року № 0000152, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 25.02.2023 під час проведення обшуку авто марки «OPEL» моделі «ASTRA» VIN код НОМЕР_1 номерний знак « НОМЕР_2 », а саме мобільний телефон «Samsung Galexi A 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; 191 предмет зовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.; предмет зовні схожий на автомат системи «Калашнікова» з номером НОМЕР_5 .

В обґрунтування клопотання вказав, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування матеріалів кримінального провадження № 0000152 від 30.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняє кримінальне правопорушення пов`язане із незаконним поводженням із вогнепальною зброєю, боєприпасами, вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, а саме вчиняє її незаконне придбання, носіння а також збут.

Встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ганно-Требинівка, Устинівського району, Кіровоградської області, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У своїй повсякденній та злочинній діяльності використовує мобільний термінал із сім карткою мобільного оператора - НОМЕР_6 . Останній являється військовослужбовцем, який певний період часу перебував на території проведення активних бойових дій на сході та півдні України.

Допитаний як свідок заявник пояснив, що дійсно під час зустрічі з ОСОБА_5 , останній запропонував йому придбати зброю, а саме вогнепальну зброю у вигляді автоматів, боєприпаси до неї, а також вибухові пристрої та вибухові речовини. Для збуту даної зброї, ОСОБА_5 необхідно буде виїхати до Донецької області на територію проведення активних бойових дій де зібрати усе необхідне у вигляді зброї, боєприпасів, вибухівки та перевезти все зібране до Кіровоградської області для подальшого збуту.

25.02.2023 працівниками поліції відповідно до ст. 233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «OPEL» моделі «ASTRA» VIN код НОМЕР_1 номерний знак « НОМЕР_2 » яким керував ОСОБА_6 . Так під час проведення вказаного обшуку працівниками поліції було виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galexi A 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; 191 предмет зовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.; предмет зовні схожий на автомат системи «Калашнікова» з номером НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та безпосередньо обшукуваний автомобіль.

Вилучені під час проведення речі були оглянуті та визнанні речовим доказом.

Слідчий в клопотанні стверджує, що необхідно накласти арешт на вищевказане майно, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та яке має значення речових доказів у кримінальному провадженні. Крім того, зазначає, що відповідно до п.п. 1,3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Слідчий у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити (а.к. 73).

Власник майна у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі, заперечував щодо задоволення клопотання про арешт майна (а.к. 77).

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000152 від 30.01.2023 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст.263 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к. 5- витяг з ЄРДР).

В рамках вказаного кримінального провадження 25.02.2023 працівниками поліції відповідно до ст. 233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «OPEL» моделі «ASTRA» VIN код НОМЕР_1 номерний знак « НОМЕР_2 » яким керував ОСОБА_6 . Так під час проведення вказаного обшуку працівниками поліції було виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galexi A 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; 191 предмет зовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.; предмет зовні схожий на автомат системи «Калашнікова» з номером НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та безпосередньо обшукуваний автомобіль, про що складено відповідний протокол (а.к. 7-10).

На виконання вимог ч.3 ст.233 КПК України слідчий за погодженням з прокурором після проведення обшуку у невідкладних випадках звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку, про що свідчить ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2023 (а.к. 74-76).

Слідчим дане клопотання до Ленінського районного суду м. Кіровограда направлено 26.02.2023 за допомогою поштового зв`язку «Нова пошта», тому строк зверненнядо суду, передбачений ч.5 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна не порушено (а.к. 69).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, що передбачає ч. 2 ст. 131 КПК України.

Згідно з ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1,2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч.2 ст. 168 КПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий судя відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власностіз авданням кримінального провадження; наслідки решту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна ( ч.5 ст. 170 КПК України).

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим доведено, що мобільний телефон «Samsung Galexi A 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; 191 предмет зовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.; предмет зовні схожий на автомат системи «Калашнікова» з номером НОМЕР_5 об`єктивно могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Слідчий суддя вважає, що оскільки санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України не передбачає додаткового покарання у конфіскації майна, тому відсутні підстави вважати, що суд може призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді конфіскації майна, а тому відсутні правові підстави накладати арешт на вищевказане майно у відповідності до п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Постановою слідчого від 25.02.2023 вищевказані вилучені речі визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні (а.к. 11-12), а тому у даному випадку арешт накладається у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, на даний час проводяться процесуальні дії, спрямовані на збирання доказів, які можуть підтвердити факт вчинення кримінального правопорушення або його спростувати, а тому матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Разом з тим, слідчий суддя відзначає, що відповідно до до ч. 1 ст. 174 КПК України

підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000152 від 30.01.2023, з метою забезпечення збереження речових доказів, на майно, яке було вилучене 25.02.2023 під час проведення обшуку авто марки «OPEL» моделі «ASTRA» VIN код НОМЕР_1 номерний знак « НОМЕР_2 », а саме мобільний телефон «Samsung Galexi A 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; 191 предмет зовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.; предмет зовні схожий на автомат системи «Калашнікова» з номером НОМЕР_5 .

Заборонити розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7