Провадження № 1-кс/202/6103/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

20 грудня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0000667 від 13 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернулася з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SCS 24/L-13», номерний знак НОМЕР_2 , які згідно зі свідоцтвами про реєстрацію належать на праві власності ОСОБА_3 , з обов`язковим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що 13 грудня 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин на автодорозі Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя», що проходить по території с. Братське Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку м. Запоріжжя в напрямку м. Дніпро, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SCS 24/L-13», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , а також пішохода ОСОБА_7 , який помер на місці події.

13 грудня 2022 року під час огляду місця пригоди було вилучено автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SCS 24/L-13», номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_3 .

Вказані транспортні засоби визнані у кримінальному провадженні речовими доказами.

Прокурор зазначає, що з метою запобігання приховуванню, пошкодженню, псуванню, зникненню, втраті, знищенню, використанню, перетворенню, пересуванню, передачі, відчуженню транспортного засобу, який є речовим доказом, чи наявних на них слідів правопорушення, проведення судових експертиз, виникла потреба в накладенні на нього арешту відповідно до ст. 170 КПК України.

В судове засідання прокурор ОСОБА_4 не з`явилася, в матеріалах клопотання наявна заява прокурора про розгляд клопотання без її участі.

Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні проти арешту автомобіля та напівпричепа заперечував у частині заборони користування, зазначивши, що в автомобіль та напівпричіп не містять пошкоджень. Автомобіль використовується ним для здійснення господарської діяльності. Наразі в автомобілі залишився вантаж. Не проти надавати автомобіль та напівпричіп слідчому та експерту для проведення експертиз та слідчих дій.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000667 від 13 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В рамках даного кримінального провадження був вилучений автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SCS 24/L-13», номерний знак НОМЕР_2 , які визнані речовими доказами.

Вирішуючи питання про арешт цього майна, слідчий суддя виходить з того, що за змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені транспортні засоби відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У той же час слідчий суддя бере до уваги, що вилучений автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SCS 24/L-13», номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 , безпосередньо не містять слідів дорожньо-транспортної пригоди.

Як пояснив власник у судовому засіданні, вказаний автомобіль і напівпричіп використовується ним за родом своєї діяльності.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що позбавлення власника майна права користування автомобілем та напівпричепом становитиме для нього надмірний тягар та буде непропорційним порівняно з потребами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України також визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

В даному випадку слідчий чи прокурор не позбавлені можливості оглянути вилучений автомобіль з напівпричепом, в тому числі за участю судового експерта, та зафіксувати відомості, необхідні для кримінального провадження.

Крім того, власник автомобіля та напівпричепа в судовому засіданні не заперечував надавати їх слідчому та експерту для проведення слідчих дій та експертиз.

Слідчий суддя вважає, що позбавлення власника права користування вилученим майном є невиправданим, а тому в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Водночас, оскільки автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп «SCHMITZ SCS 24/L-13» номерний знак НОМЕР_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та на теперішній час істина у такому кримінальному провадженні не встановлена, слідчий суддя вважає, що відчуження їх власником може ускладнити досудове розслідування.

Відтак, клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп «SCHMITZ SCS 24/L-13» номерний знак НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Відповідно до статті 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «DAF FT XF 105.460», номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп «SCHMITZ SCS 24/L-13» номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В частині заборони користування у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10