Справа № 303/7585/20
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
09.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , захисниці адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/163/21 за апеляційними скаргами, які подали представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , та прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні та вихованні одну неповнолітню дитину, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вироком ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11.09.2020 за №1-кс/303/1335/20 з метою збереження речових доказів на: футболку світло-сірого кольору з надписом з лівої сторони «Saeco»; чорні резинові тапочки без маркування із плямами бурого кольору; спортивні штани синього кольору із надписом «RUSIA»; мобільний телефон марки «HUAWEI» чорного кольору із ІМЕІ НОМЕР_1 ; накладений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11.09.2020 за №1-кс/303/1334/20 з метою збереження речових доказів на: змив із плямами бурого кольору із другої бетонної сходинки перед входом до будинку; дерев`яний приклад від рушниці; одорологічний слід із дерев`яного прикладу; змив із плямами бурого кольору з підлоги з лівої сторони відразу за входом до будинку; змив із плямами бурого кольору із металевого штиря (арматури), який випирає із стіни з правої сторони від вікна у спальній кімнаті; змив із плямами бурого кольору із радіо, яке розташоване в спальній кімнаті; змив із плямами бурого кольору зі скатертини на печі в спальній кімнаті; металева частина рушниці (дуло) із маркуванням «№ Г16832»; змив із плямами бурого кольору із металевої частини рушниці; одорологічний слід із металевої частини рушниці; відрізок зі слідами бурого кольору із простирадла, яке було на ліжку у спальній кімнаті; поліетиленову пляшку об`ємом 0,5 л., з наявною безбарвною речовиною; спортивні штани чорного кольору із плямами бурого кольору; два набої із маркуванням «САГА 20/70», жовтого кольору, які перебували у металевій частині рушниці (дуло).

Вироком ухвалено речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI» чорного кольору із ІМЕІ НОМЕР_2 , - передати за належністю; футболку світло-сірого кольору з надписом з лівої сторони «Saeco»; чорні резинові тапочки без маркування із плямами бурого кольору; спортивні штани синього кольору із надписом «RUSIA»; змив із плямами бурого кольору із другої бетонної сходинки перед входом до будинку; дерев`яний приклад від рушниці; одорологічний слід із дерев`яного прикладу; змив із плямами бурого кольору з підлоги будинку; змив із плямами бурого кольору із металевого штиря (арматури), змив із плямами бурого кольору з радіо, змив із плямами бурого кольору зі скатертини; металева частина рушниці (дуло) із маркуванням «№ Г16832»; змив із плямами бурого кольору із металевої частини рушниці; одорологічний слід із металевої частини рушниці; відрізок зі слідами бурого кольору із простирадла, поліетиленову пляшку об`ємом 0,5 л., з наявною безбарвною речовиною; спортивні штани чорного кольору із плямами бурого кольору; два набої із маркуванням «САГА 20/70», жовтого кольору, які перебували у металевій частині рушниці (дуло), які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського РВП, - знищити;: флеш картка №97003-Е19 AOOLF із відеозаписом слідчого експерименту, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вироком ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення комплексної судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 10/3/1476 від 19.10.2020 у розмірі 980,70 гривень; за проведення комплексної судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 20 776,51 гривень.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

08.09.2020, приблизно о 21:00 годині, обвинувачений, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким розпивав алкогольні напої, у процесі сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті цього будинку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_11 декілька ударів металевою частиною рушниці у ділянку лівого плеча та тулуба зліва. Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс йому один удар долонею правої руки у ділянку обличчя зліва, внаслідок якого ОСОБА_11 впав на підлогу, а ОСОБА_6 взяв у руки приклад рушниці та почав наносити ним множинні удари в область обличчя та тіла, в результаті чого, згідно з висновком судово-медичної експертизи за № 314/2020 від 19 жовтня 2020 року, спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини та множинні лівобічні переломи ребер, розрив лівої легені, забій обох легень, що супроводжувалось лівобічним гемотораксом, ускладнилась травматичним та плевропульмональним шоком, що стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 . Вищевказані тілесні ушкодження є тяжкими тілесними ушкодженнями і з безпосередньою причиною настання смерті знаходяться у прямому причинному зв`язку. Крім того, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої виличної кістки, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили розлад здоров`я на строк понад 21 день, згідно з п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, а також виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійних ран губ, язика, відсутності коронок 1-го зуба праворуч та 2-го зуба зліва верхньої щелепи з крововиливами у ясна, синців та саден обличчя, підшкірних гематом грудної клітини зліва та лівої верхньої кінцівки, які стосовно до живих осіб, згідно п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як такі, що спричинили розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше як 21 день. Всі виявлені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по механізму удару з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини, дерев`яний приклад рушниці, а також металева частина рушниці (внаслідок чого найбільш вірогідно) виявлені тілесні ушкодження у ділянці грудної клітки зліва вкладаються в час події, що мала місце 08.09.2020. Беручи до уваги характер, локалізацію, кількість виявлених тілесних ушкоджень, громадянину ОСОБА_11 були нанесені множинні удари (не менше 10 ударів) у ділянку обличчя, грудної клітки зліва та лівої верхньої кінцівки, під час нанесення яких він міг знаходитись як у вертикальному так і у горизонтальному чи близьких до них положень, повернутий обличчям та ліво-боковою поверхнею тіла до нападника. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої травми грудної клітини у вигляді множинних лівобічних переломів ребер, розриву лівої легені, забою обох легень, яка супроводжувалась лівобічним гемотораксом та ускладнилась травматичним та плевропульмональним шоком. За наведених обставин ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , вказує на те, що призначене судом покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті Особливої частини КК України, відповідно до ст. 69 КК України, та звільнення від відбування призначеного покарання, відповідно до ст. 75 КК України, є очевидно несправедливим. Вирок суду, на думку апелянта, є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Так, суд врахував віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який, перебуваючи у нетверезому стані, взяв заряджену рушницю, яка належить його синові, приклав її дуло до грудей обвинуваченого та погрожував йому. При цьому, адвокат ОСОБА_9 зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що вказана рушниця не була споряджена набоями. Також апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не контролюючи свою злість, вихватив рушницю з рук потерпілого ОСОБА_11 , відтак вчинив відносно нього агресивні дії, які фактично призвели до смерті потерпілого. На переконання апелянта, єдиною причиною неадекватних дій обвинуваченого був стан, у якому він перебував, а саме - алкогольне сп`яніння, що є обставиною, яка відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, - обтяжує покарання. Суд також помилково врахував як пом`якшуючу покарання обставину відсутність претензій з боку потерпілої, оскільки ОСОБА_8 по суті відмовилась тільки від заявлення цивільного позову, однак обвинуваченого не вибачила, має до нього претензії, позаяк той, позбавивши життя її чоловіка, завдав потерпілій неабияких душевних страждань. На думку потерпілої, для обвинуваченого ОСОБА_6 справедливим буде покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_6 приписи ст. ст. 69, 75 КК України, та належним чином не обґрунтував рішення у цій частині. Так, пом`якшуючими покарання обставинами судом визнано, у тому числі провокуючу (віктимну) поведінку потерпілого, наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини та дружини, яка має інвалідність другої групи, відсутність претензій з боку потерпілої, а також те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Вказані обставини, на думку апелянта, є виключно відомостями, які характеризують особу обвинуваченого, утім вони аж ніяк не відносяться до обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. При цьому, посилання суду на одні і ті ж обставини при обранні виду, розміру покарання та як на підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, за відсутності належного обґрунтування висновку суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, свідчить про неналежну вмотивованість застосування ст. 75 КК України. На переконання прокурора, судом не враховано характер та ступінь підвищеної суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину, зокрема те, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скоїв кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи: цілеспрямовано наносив численні удари потерпілому, унаслідок яких останній помер, при цьому не вжив жодних заходів з надання первинної медичної допомоги ОСОБА_11 . З огляду на наведене, на думку прокурора, застосування ст. 75 КК України, є неправильним та несправедливим. Апелянт просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарги, пояснення учасників судового розгляду: потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану потерпілою стороною апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна представника потерпілої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 частковому задоволенню.

Апеляційні скарги розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілої та її представника береться до уваги те, що: вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали; прокурор та сторона захиснику не заперечували щодо апеляційного розгляду кримінального провадження без участі потерпілої сторони.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, давши оцінку доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на приписи ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на вимогах закону та сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, зі змісту апеляційних скарг та позиції сторони обвинувачення убачається, що апелянтами не оспорюється і вид призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, а також рішення суду першої інстанції щодо речових доказів і процесуальних витрат. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційних скарг, зокрема у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, а також звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано при призначенні ОСОБА_6 покарання застосував положення ст. ст. 69, 75, 76 КК України, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 статті 65 КК України).

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно з п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином умотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України не були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, дійшовши висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, суд першої інстанції взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, віктимна (провокуюча) поведінка потерпілого, відсутність претензій з боку потерпілої, та відомості про особу обвинуваченого (раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину та дружину, яка є особою з інвалідністю 2 групи з онкологічним захворюванням. При цьому, суд першої інстанції у вироку зазначив, що вказані обставини та відомості про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дають підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Проте, апеляційний суд не погоджується із такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 27 Конституції України передбачено, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України не відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів в обґрунтування рішення про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, відповідно до ст. 69 КК України, та виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, із матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується та визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, за яке санкцією даної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі, та яке за критерієм ступеню тяжкості відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з вироком суду першої інстанції однією з обставин, що пом`якшує покарання визнано відсутність претензій з боку потерпілої.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком, беручи до уваги доводи апеляційної скарги потерпілої сторони про те, що ОСОБА_8 по суті відмовилась лише від заявлення цивільного позову, однак обвинуваченого вона не вибачила, має до нього претензії, позаяк той, позбавивши життя її чоловіка, завдав потерпілій неабияких душевних страждань.

Визнаючи обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення вчинення злочину під впливом (віктимної), тобто провокуючої поведінки з боку потерпілого ОСОБА_12 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв до рук, належну його сину заряджену рушницю, та приклавши дуло рушниці до грудей ОСОБА_6 почав йому погрожувати, при цьому нажав на спусковий крючок, суд першої інстанції залишив поза увагою факт відсутності у матеріалах кримінального провадження відомостей про те, що рушниця була споряджена набоями, у зв`язку з чим, слушними визнаються доводи апеляційної скарги потерпілої сторони і у цій частині.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що з мотивувальної частини вироку не вбачається, що судом встановлено і визнано доведеним вчинення потерпілим ОСОБА_11 діяння, які судом оцінені як віктимна поведінка потерпілого, тому апеляційний суд необґрунтованим вважає визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, скоєння діяння під впливом віктимної (провокуючої) поведінки з боку потерпілого ОСОБА_11 .

Разом із тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що об`єктивних даних, які б давали можливості дійти суджень про те, що особливості фізіологічного стану потерпілого, його поведінка у побуті та громадських місцях, можуть свідчити про прояви віктимності, тобто про його схильність стати жертвою, під час апеляційного розгляду не встановлено і сторона захисту на наявність таких не посилалась.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів необґрунтованим вважає застосування приписів ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги потерпілої сторони про те, що причиною неадекватних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не контролюючи свою злість, вихватив рушницю з рук потерпілого ОСОБА_11 та вчинив відносно нього агресивні дії, які фактично призвели до його смерті потерпілого, був стан алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання.

Разом із тим, такими, що знайшли своє підтвердження, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не повною мірою взято до уваги характер та ступінь підвищеної суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину, зокрема те, що перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи: цілеспрямовано наносив численні удари потерпілому, унаслідок яких останній помер, при цьому не вжив жодних заходів з надання первинної медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 .

З огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість діяння, належність злочину до категорії тяжких та індивідуальну роль обвинуваченого у вчиненому злочині, наслідки у вигляді смерті потерпілого, тобто співмірність дій потерпілого ОСОБА_11 та спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_11 помер, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання в силу своєї м`якості не відповідає його меті, встановленій у ст. 50 КК України, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На переконання апеляційного суду, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням конкретних обставин вчинення ним злочину, а також наслідків злочину у вигляді смерті потерпілого, свідчать про високу суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_6 , а відтак і неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Наявність обставин, що пом`якшують покарання, апеляційний суд визнає такими, що дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статті, за якою він обвинувачується та визнаний винуватим, а саме 7 (сім) років, яке, на переконання апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, а також сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини та дружини, яка має інвалідність другої групи, а також те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, не дають підстав для застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання положень ст. 69 КК України, а відтак і звільнення від його відбування з випробуванням.

При цьому, заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що посилання суду першої інстанції на одні і ті ж обставини при обранні виду, розміру покарання та як на підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, за відсутності належного обґрунтування висновку суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, свідчить про неналежну вмотивованість судового рішення при застосуванні приписів ст. 75 КК України.

За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції й ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання або у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, які не підлягали застосуванню, - не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. п. 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, оскільки підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 частковому задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення (вироку суду першої інстанції) із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Оскільки судом першої інстанції запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався, а клопотання про обрання такого прокурором не заявлялось, тому апеляційним судом рішення у цій частині не приймається.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413-414, 418, 420, 615 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник потерпілої ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , задовольнити, а апеляційну скаргу, яку подав прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , у частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді: