Єдиний унікальний номер 185/9788/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001261 від 19.11.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця міста Ізюм, Харківська області,

громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою

спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 . В силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , приблизно в середині вересня 2022 року, після деокупації м. Ізюм Харківської області, перебуваючи на території Ізюмського приладобудівного заводу, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Приладобудівників, 66, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знайшов та обернув у свою власність ручну осколкову гранату РГД-5 з уніфікованим запалом типу УЗРГМ, яка згідно висновку судової вибухотехнічної експертизи належить до категорії бойових припасів та виготовляється промисловим способом, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння ручної осколкової гранати РГД-5, достовірно знаючи, що за зберігання без належного дозволу передбачена кримінальна відповідальність, переніс ручну осколкову гранату РГД-5 на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно, не маючи на те передбаченого законом дозволу зберігав до 19 листопада 2022 року.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , 19.11.2022 року о 13.20 год., після конфлікту із ОСОБА_6 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, взяв раніше сховану ручну осколкову гранату РГД-5 з запалом типу УЗРГМ та пішов до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в якому знаходилися ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , Знаходячись за територією вказаного домоволодіння поблизу паркану, достовірно знаючи, що на території вказаного домоволодіння перебувають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з метою залякування, вийняв з карману своєї куртки ручну осколкову гранату РГД-5, створивши реальну загрозу для життя і здоров`я потерпілих, кинув гранату на дах будинку, внаслідок чого вибуху не сталося та ручна осколкова граната РГД-5 скотилася з даху будинку на територію подвір`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. В середині вересня 2022 року після деокупації м. Ізюм Харківської області, він перебув на території Ізюмського приладобудівного заводу м. Ізюм, де знайшов та обернув у свою власність ручну осколкову гранату та переніс на АДРЕСА_2 , де зберігав до 19 листопада 2022 року для особистого самозахисту. В цей день, приблизно о 13.20 год., після конфлікту із ОСОБА_6 , він взяв раніше сховану ручну гранату та пішов до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в якому знаходилися ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , кинув її на дах будинку, внаслідок чого вибуху не сталося. У скоєному він щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що раніше обвинуваченого він знав. Підтвердив ті обставини, які надав обвинувачений у судовому засіданні, та не наполягав на позбавлення волі останнього, так як притензій не має.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив пояснення потерпілого ОСОБА_5 , наданих в судовому засіданні.

Допитавши обвинуваченого, потерпілих, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у незаконному зберіганні, придбанні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_3 винний у хуліганстві, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням бойового припасу, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Його дії кваліфікуються за ч.4 ст. 296 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, в силу ст. 89 КК Укрпаїни раніше не судимий, не працює, офіційно не одружений, має на утриманні дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вину визнав у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженним, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 263 та ч.4 ст. 296 КК України за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відношення останнього до того, що сталося, а саме щире каяття, думку потерпілих, які не наполягали на позбавлення волі обвинуваченого, те, що тяжких наслідків не настало, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3020 (три тисячі двадцять) грн. 48 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

за ч.4 ст. 296 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- 1 корпус ручної гранати РГД-5 та 1 запал типу УЗРГМ, які знаходяться на зберіганні в приміщенні Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/78 знищити, знявши з них арешт.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 3020 (три тисячі двадцять) грн. 48 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді домашнього арешту не продовжувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .