Справа № 455/597/17
Провадження № 1-кп/452/68/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2022 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марбах Німеччини, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, -

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обіймаючи у 1999 році посаду голови Старосамбірської міської ради Львівської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 30 грудня 1999 року підписав, після чого завірив печаткою виконавчого комітету Старосамбірської міської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області та видав офіційний документ, а саме Рішення без номеру від 30.12.1999 року VІІ- ї сесії ІІІ-го демократичного скликання Старосамбірської міської ради народних депутатів про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,0934га в АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_5 , яке містило завідомо неправдиві відомості та, яке послужило підставою для відчуження вищевказаної земельної ділянки, - чим вчинив службове підроблення.

Судом проаналізовано показання обвинуваченого, показання свідків та позицію прокурора, матеріали досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Кваліфікація дій за вказаною нормою Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен би за це понести кримінальну відповідальність.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе по суті не визнав і пояснив, що у 1999 році перебував на посаді міського голови Старосамбірської міської ради; у цей час на засіданні виконавчого комітету вирішувалося питання про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_5 ; земельна ділянка перебувала у користуванні особи ще з 1953 року згідно рішення Старосамбірської міської ради, а тому ОСОБА_5 звернувся із заявою про передачу йому у власність цієї земельної ділянки; заява була зареєстрована у журналі, таку було розглянуто на засіданні виконавчого комітету міської ради; прийнято рішення про передачу особі земельної ділянки загальною площею 0,0934га; рішення було надруковано на бланку сесії і він, не помітивши помилки, підписав таке та завірив печаткою виконавчого комітету, котрому тоді було делеговані повноваження на виділення земель; зазначає, що сам текст рішення друкувала секретар ради ОСОБА_6 на друкарській машинці, оскільки таке вбачається із стилю друку; на даний час журнал реєстрації заяв по спливу строку зберігання знищений, про що складений відповідний акт; усі рішення сесії та виконавчого комітету секретарем передано до архіву; чому рішення та інші відомості про передачу землі ОСОБА_5 в архіві відсутні, йому невідомо; обвинувачений вважає, що це з вини секретаря ОСОБА_6 , з котрою на даний час перебуває у неприязних відносинах; на уточнені запитання ОСОБА_4 підтвердив, що дане рішення він підписував та проставив на ньому печатку виконавчого комітету через власну неуважність; вважає, що видача такого рішення не завдала нікому шкоди, а його вини у цьому немає, оскільки як тоді так і тепер особі належна земельна ділянка у законний спосіб.

Незважаючи на невизнання провини обвинуваченим за інкримінованою йому статтею Кримінального Закону, його вина у пред`явленому звинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, показаннями свідків.

Відтак, свідок ОСОБА_7 суду показав, що будучи на посаді начальника відділу земельних ресурсів Старосамбірської міської ради, брав участь у проведенні обмірів земельних ділянок, перевіряв правильність їх проведення, зокрема щодо земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_5 ; обміри та геодезичну зйомку проводила землевпорядна організація, було складено технічну документацію, на підставі якої він видав Державний акт на право приватної власності на землю; особисто на засіданні виконкому по даній приватизації він участі не брав, однаково суду не пояснив у зв`язку з чим Державний акт виданий на підставі рішення сесії Старосамбірської міської ради, а не виконкому.

Свідок ОСОБА_8 показала, що у 1999 році працювала спеціалістом Старосамбірської міської ради; вона реєструвала різного роду заяви, зокрема щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам, які передавала на резолюцію міському голові; заяву ОСОБА_5 про передачу йому у власність земельної ділянки запам`ятала, так як його дочка працювала у міській раді, однак, яке рішення було прийнято по тій заяві їй фактично не було відомо, оскільки не була членом виконавчого комітету і не була присутня при розгляді заяви.

Із показань свідка ОСОБА_9 відомо, що вона являється дочкою ОСОБА_5 ; її батько звертався до Старосамбірської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку; однак вона не пам`ятає в якому році видавалось таке рішення; окрім того по незрозумілих причинах оригінал рішення в архіві відсутній; на даний час вона є власником земельної ділянки, так як успадкувала таку після смерті батька.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що проживає по сусідству із ОСОБА_5 , на даний час там проживає його дочка; під час приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки, закріпленої за обслуговуванням його житлового будинку, з ним, як із суміжним землекористувачем меж ніхто не погоджував; вважав, що рішення сесії є підробленим, як і не бачив як проводилися обміри земельної ділянки.

Аналогічні свідчення суду надала допитана свідок ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 показала, що в 1999р. була членом виконавчого комітету Старосамбірської міської ради і пам`ятає, що на засіданні виконкому розглядалася заява про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 , дочка котрого працювала у міській раді бухгалтером; кожного засідання виконкому вівся протокол, в якому відображалися питання, що вирішувалися, усі рішення писав секретар ради; їй невідомо чи виїжджала земельна комісія на місце по даному питанні; на цьому ж виконкомі приймались подібні рішення в користь інших громадян, але кого вони стосувались не пригадує.

Свідок ОСОБА_13 показав, що у 1997-1998р.р. він був членом виконавчого комітету Старосамбірської міської ради на засіданні якого приймалось рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 ; чи виходила земельна комісія перш, ніж прийняти рішення, обстежувати земельну ділянку, йому невідомо і саме рішення він не бачив.

Допитана судом свідок ОСОБА_6 повідомила, що у 1999 році працювала секретарем Старосамбірської міської ради; усі рішення із земельних питань готувала та передавала на підпис міському голові; рішення без номеру від 30.12.1999р. сьомої сесії третього скликання Старосамбірської міської ради Львівської області про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 , - батькові головного бухгалтера міської ради, - вона не готувала і, взагалі це питання не розглядалося на засіданні сесії чи виконавчого комітету міської ради, оскільки вона особисто завжди вела протоколи; усі рішення та інші документи вона передала до архіву.

Незважаючи на розбіжність показань обвинуваченого та свідків, обставини справи суд встановив у сукупності з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

- рішенням Старосамбірської територіальної (міської) виборчої комісії по виборах депутатів районної та міської рад і міського голови №8 від 30.03.1998р. «Про підсумки виборів депутатів та міського голови та визнання їх повноважень», - із якого відомо, що ОСОБА_4 був обраний на посаду міського голови та приступив до своїх обов`язків;

- згідно рішення 10 сесії 1 демократичного скликання від 10.07.1992р. та рішення 2 сесії 2 демократичного скликання від 17.11.1994р. Старосамбірської міської ради про делегування земельних питань виконавчому комітету відповідної ради установлено, що у 1999р. земельні питання вирішувались на засіданні виконавчого комітету Старосамбірської міської ради;

- повідомленням начальника архівного відділу Старосамбірської райдержадміністрації №01-19/564 від 04.11.2016р. про те, що на державному зберіганні в архіві відсутнє рішення сьомої сесії третього демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 30.12.1999р. про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 ;

- за оригіналом технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на землю громадянину ОСОБА_5 , в якому наявна копія рішення без номеру 7 сесії 3 демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 30.12.1999р. «Про передачу земельної ділянки у приватну власність та користування», зокрема відомо про передачу земельної ділянки площею 0,0934га громадянину ОСОБА_5 , яке підписано міським головою ОСОБА_4 та, на якому проставлено печатку виконавчого комітету; даний факт обвинуваченим визнаний повністю і не заперечувався;

- протоколом засідання восьмої сесії ІІІ-го демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 30.12.1999р., - зі змісту якого убачається, що цього дня відбувалася восьма сесія міської ради та питання про передачу земельної ділянці ОСОБА_5 у приватну власність на даному засіданні сесії не приймалося; слухали про уточнення бюджету міської ради на 1999 рік та інші різні питання: водопостачання населенню міста, вуличного освітлення міста, вивозу сміття;

- протоколом сьомої сесії третього демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 11.11.1999р, згідно якого така відбулася не 30.12.1999р., як вказано в рішенні, на ній вирішувалися питання виведення із складу Старосамбірських дільничних виборчих комісій по виборах Президента України членів комісії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 », інші питання, зокрема збереження тепла, проведення теплоізоляції труб, встановлення вікон, вхідних дверей у під`їздах багатоквартирних житлових будинках, проведення ремонту загальноміської вбиральні на залізничному вокзалі; відтак рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 на цій сесії не приймалось;

- технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в АДРЕСА_2 , яка містить копію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №060029, підставою для видачі якого стало рішення сьомої сесії третього демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 30.12.1999р.;

- інформацією начальника архівного відділу Старосамбірської РДА №01-19/163 від 29.03.2017р., з якого відомо, що в архіві відсутнє рішення виконавчого комітету Старосамбірської міської ради від 30.12.2022р., останнє засідання виконавчого комітету в цьому році відбулося 02.12.1999р.;

- протоколом №12 засідання виконавчого комітету Старосамбірської міської ради від

02.12.1999 року, зі змісту якого убачається, що питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 у приватну власність не приймалося.

Оцінюючи досліджені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному Законі, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Тому, аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків:

Допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 надали суду загалом однакові показання з приводу того, що питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 на засіданні виконавчого комітету могло розглядатись, однак ніхто з них нічого не конкретизував і не міг пояснити чому такий факт не зазначений у протоколі засідання виконавчого комітету, а саме рішення видано на бланку сесії міської ради та дата його відповідає останньому засіданні сесії вказаного року, на якій вирішувалися інші питання, але не спірне у справі; окрім того вирішення земельних питань належало виключно до компетенції виконавчого комітету ради. Предметом у вказаному кримінальному провадженні виступає не факт передачі ОСОБА_5 земельної ділянки чи його право на таку, а офіційний документ, - рішення, яке містить неправдиві дані, оскільки 30.12.1999р. таке питання не розглядалось і не могло бути розглянуто, бо не належало до компетенції сесії міської ради. Такі показання свідків суперечать фактичним обставинам, що підтверджені письмовими доказами безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, зокрема те, що цього дня відбулася восьма, а не сьома сесія, не зважаючи на це ні на одній з них не розглядалося питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 , як і не розглядалось на останньому засіданні виконавчого комітету міської ради 02.12.1999р., і, взагалі оригінал рішення в архіві відсутній. Відтак на переконання суду виготовлення такого рішення відбулося із порушенням всіх чинних норм без дотримання процедури розгляду колегіальним органом, тобто документ містить неправдиві дані та підписаний ОСОБА_4 як міським головою, який був службовою особою та був наділений не тільки певними повноваженнями, але одночасно ніс персональну відповідальність за здійснення таких.

Оцінюючи показання свідків Поручник, суд уважає, що такі свідчення відображають виключно підозру в можливому підробленні документу, конкретних аргументів вони суду не повідомили, а лише посилалися на те, що ними не погоджувалось суміжні межі, - що не є обов`язковим для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, так як таке можливе до вирішення органом місцевого самоврядування навіть у випадку заперечення суміжних землевласників.

Одночасно суд не вбачає підстав не вірити свідченням свідка ОСОБА_16 (Клебаник), нічим не спростованими, підтвердженими письмовими доказами зібраними на досудовому слідстві та дослідженими у судовому засіданні, що вона як секретар ради безпосередньо вела протоколи засідання сесії та виконавчого комітету; зазначила, що мали місце лише ті обставини, які відображені у протоколі; рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 на засіданні виконавчого комітету чи сесії міської ради не приймалось.

До показань обвинуваченого, що він не вчиняв інкримінованих йому дій, а лише підписав рішення помилково виготовлене на бланку сесії, суд відноситься критично, бо вони спростовані показами свідка ОСОБА_16 (Клебаник) та іншими наведеними вище письмовими доказами; невизнання обвинуваченим провини суд розцінює, як спосіб його захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності; ОСОБА_4 , будучи міським головою Старосамбірської міської ради Львівської області, обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій і в розумінні примітки до ст. 364 КК України в редакції на час вчинення був службовою особою. Згідно ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на міського голову покладено ряд обов`язків і в тому числі: забезпечувати здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; підписувати рішення ради та її виконавчого комітету; скликати сесії ради, вносити пропозиції та формувати порядок денний сесій ради і головувати на пленарних засіданнях ради та інші.

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

У відповідності до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції станом на 1999р. до компетенції міської ради відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Крім цього статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до компетенції виконавчого органу міської ради відносяться питання щодо підготовки та винесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальної громади, здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель, реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

У відповідності до ст. 11 Земельного кодексу України у редакції на час інкримінованих обвинуваченому дій до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належало, у тому числі, - 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що питання щодо розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є предметом відання, виключно територіальних громад. Розгляд таких питань по суті проводиться колегіально у формі сесій на пленарних засіданнях, або в даному випадку такі повноваження делеговано виконавчому комітету; однак жодним іншим посадовим особам. ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді міського голови Старосамбірської міської ради, будучи присутнім на пленарному засіданні знав, що ніяких питань на користь ОСОБА_5 сесією міської ради, що відбулась 30.12.1999р. не розглядалось; питання про передачу земельної ділянки у власність, згідно вимог закону, підлягало включенню до порядку денного та винесенню на розгляд колегіального органу. ОСОБА_4 усвідомлював це, проте в порушення вимог закону підписав та видав рішення з приводу питання, яке членами виконавчого комітету 30.12.1999р. не розглядалось, вони того дня не голосували щодо цього питання та не ухвалювали рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 ; у цей день засідання виконавчого комітету взагалі не проводилося.

Тому суд переконаний у доведенні винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у службовому підробленні, а саме складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; при цьому судом узято до уваги вимоги Кримінального Закону про чинність закону про кримінальну відповідальність у часі та зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі; кваліфікація дій за ч. 1 ст. 366 КК України є вірною та обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність також із урахуванням відповідної редакції санкції цієї статті, - періоду досудового розслідування і надходження справи до суду.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 366 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, відсутність тяжких наслідків; особу обвинуваченого, його вік, раніше не судимого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні.

Тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах установленого звинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із поясненнями обвинуваченого, прокурора про обрання покарання в межах передбаченої санкції Кримінального закону; із урахуванням поведінки особи до і після вчинення правопорушення, вимоги закону, - із урахуванням всіх обставин справи, - суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з наведеним і чинністю закону в часі та його зворотною дією у бік пом`якшення, як вбачається зі змісту санкції ч. 1 ст. 366 КК України вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є на сьогодні кримінальним проступком, максимальне покарання за вчинення якого передбачено у виді обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Кримінальне правопорушення, а в редакції на момент інкримінованих дій особі - злочин, вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 у 1999р. та з того часу минуло більш ніж три роки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Ураховуючи, що з моменту вчинення вказаного кримінального правопорушення минув визначений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трьохрічний строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, перебіг давності у справі не зупинявся, особа відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільного позову у встановленому законом порядку не заявлено, витрати на залучення експерта відсутні; питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України; заходи забезпечення кримінального провадження не вживались.

Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень із позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на один рік.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Речові докази: оригінал технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), - залишити при матеріалах справи.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя