Справа № 646/463/23
№ провадження 1-кп/646/76/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2023 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 від 17.11.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.04.2020 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 29.10.2020 року ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України та в порядку ст. 70 КК України - змінено. Призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України 1 рік обмеження волі, вважати засудженим за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуваючого покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 з 24.06.2019 знаходиться в місцях позбавлення волі, а з 01.12.2020 року по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Диканівська виправна колонія № (12)», розташованій по вул. Лелюківська, 1 у м. Харкові. По прибуттю до установи засудженому до 4 років позбавлення волі за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_4 були роз`ясненні права та обов`язки засудженого та вимоги режиму відбуття покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_4 під час відбуття покарання у місцях позбавлення волі, діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, вирішив стати на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації установи, у зв`язку з чим порушував вимоги режиму відбування покарання 12 разів, за що був притягнутий у встановленому законом порядку до дисциплінарної відповідальності, двічі з яких був поміщений до ДІЗО.

Крім того, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 11.10.2022 засудженого ОСОБА_4 було переведено до приміщення камерного типу строком на один місяць. Проте, незважаючи на вжиті заходи дисциплінарного характеру, засуджений ОСОБА_4 належних висновків не зробив та в період часу з 14.11.2022 року по 16.11.2022 року повторно проявив злісну непокору законним вимогам представників адміністрації державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» - багаторазово відмовився виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації колонії.

Так, 14.11.2022 о 09.00 год. в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» у присутності чергового помічника начальника установи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , виконуючої обов`язків завідувача медичної частини № 12 ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засудженому ОСОБА_4 начальником сектору - начальником відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 було запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком - навести порядок в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю установи, де він відбуває покарання, а саме: підмести та помити підлогу, витерти пил з підвіконня. При цьому, засуджений ОСОБА_4 прибиральним інвентарем (відро з водою, ганчірка, швабра, віник, совок, гумові рукавички) був забезпечений, одягнений і взутий за сезоном. Однак, засуджений ОСОБА_4 , не маючи протипоказань за станом здоров`я для виконання цих вимог, діючи зі злочинним прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та передбачаючи настання можливих наслідків, у категоричній формі, демонстративно, відкрито відмовився приступити до виконання чергування, мотивуючи свою відмову власними переконаннями.

Після чого, засудженого ОСОБА_4 було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України та додатково роз`яснено вимоги ст.ст. 107, 118, 132 КВК України, а також начальником сектору - начальником відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 знову запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком, на що засуджений повторно відповів категоричною відмовою.

Наслідком вищевказаних дій засудженого ОСОБА_4 стало невиконання обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, п. 3 Розділу II «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Крім того, 15.11.2022 о 09.30 год. в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» у присутності чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_11 , завідувача медичної частини № 12 ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засудженому ОСОБА_4 начальником сектору - начальником відділення соціально- психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 було запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком - навести порядок в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю установи, де він відбуває покарання, а саме: підмести та помити підлогу, витерти пил з підвіконня. При цьому, засуджений ОСОБА_4 прибиральним інвентарем (відро з водою, ганчірка, швабра, віник, совок, гумові рукавички) був забезпечений, одягнений і взутий за сезоном. Однак, засуджений ОСОБА_4 , не маючи протипоказань за станом здоров`я для виконання цих вимог, діючи зі злочинним умислом, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та передбачаючи настання можливих наслідків, повторно, у категоричній формі, демонстративно, відкрито відмовився приступити до виконання чергування, мотивуючи свою відмову власними переконаннями.

Після чого, засудженого ОСОБА_4 було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України та додатково роз`яснено вимоги ст.ст. 107, 118, 132 КВК України, а також начальником сектору - начальником відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 знову запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком, на що засуджений повторно відповів категоричною відмовою.

Наслідком вищевказаних дій засудженого ОСОБА_4 стало невиконання обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, п. 3 Розділу II «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Крім того, 16.11.2022 о 10.00 год. в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» у присутності чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_13 , завідувача медичної частини № 12 ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засудженому ОСОБА_4 начальником сектору - начальником відділення соціально- психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 було запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком - навести порядок в розташуванні житлового приміщення № 3 дільниці посиленого контролю установи, де він відбуває покарання, а саме: підмести та помити підлогу, витерти пил з підвіконня. При цьому, засуджений ОСОБА_4 , прибиральним інвентарем (відро з водою, ганчірка, швабра, віник, совок, гумові рукавички) був забезпечений, одягнений і взутий за сезоном. Однак, засуджений ОСОБА_4 , не маючи протипоказань за станом здоров`я для виконання цих вимог, діючи зі злочинним умислом, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та передбачаючи настання можливих наслідків, повторно, у категоричній формі, демонстративно, відкрито відмовився приступити до виконання чергування, мотивуючи свою відмову власними переконаннями.

Після чого, засудженого ОСОБА_4 було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України та додатково роз`яснено вимоги ст.ст. 107, 118, 132 КВК України, а також начальником сектору - начальником відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання осіб, узятих під варту, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 знову запропоновано приступити до виконання чергування згідно з затвердженим графіком, на що засуджений повторно відповів категоричною відмовою.

Наслідком вищевказаних дій засудженого ОСОБА_4 стало невиконання обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, п. 3 Розділу II «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Мотивом невиконання обов`язків засудженим ОСОБА_4 є внутрішні переконання засудженого, який прагне підтримувати та поширювати традиції злочинного світу та не намагається довести своє виправлення в період відбування покарання, причиною - психологічна установка особи на протиправну поведінку.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в державній установі «Диканівська виправна колонія (№ 12)», виконав усі дії, які вважав за необхідне, з метою порушення режиму відбуття покарання та злісної непокори законним вимогам співробітників адміністрації установи.

Вказані дії засудженого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

31.01.2023 року між прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_14 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001029 від 17.11.2022 року з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 у цьому провадженні з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 391 КК України, а саме: Обвинувачений ОСОБА_4 , під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується:

а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

б)сприяти досудовому слідству у визначеному органом обвинуваченню.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ст. 391 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.10.2020 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст.470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_4 у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 чинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, а тому його дії суд кваліфікує за ст.391 КК України.

Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, засуджений 15.04.2020 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 29.10.2020 року ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України та в порядку ст. 70 КК України - змінено. Призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України 1 рік обмеження волі, вважати засудженим за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуває покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)».

Відповідно до довідки, яка видана начальником відділу контролю за виконанням судових рішень ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 22.03.2023 року відбув покарання строком 03 (три) роки 08 (вісім) місяців та 28 (двадцять вісім днів), та залишається відбути покарання строком 03 (три) місяці та 02 (два) дні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому, щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ст. 391 КК України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, вбачається наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 371, 373, 374, 468-469, 472, 473-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 31.01.2023 року між прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості, укладену за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.10.2020 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту постановлення вироку, тобто з 22.03.2023 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: «DVD-R диск TM "Axent", білого кольору з надписом у нижній частині диска: «4,7gb, 120 min 16x», який виконаний маркером чорного кольору у вигляді рукописного тексту, наступного змісту «Колонія»- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1