ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/109/23 Справа № 703/340/20 Категорія: ч. 4 ст. 358 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання за участі: прокурорів обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001784 за апеляційною скаргою прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ненадиха Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_11 , раніше судимого:

- 15.08.2012 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі;

- 07.12.2012 Тетіївським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК України, на 10 років позбавлення волі. 13.08.2019 відповідно до ст. 81 КК України умовно достроково звільнений від відбування покарання, на невідбутий строк 2 роки 5 місяців 23 дні,

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 1099,07 грн. віднесено на рахунок держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29.11.2019 №31/10-5357, маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 02.06.2008 ВРЕР ДАІ з обслуговування Володарського, Ставищанського, Таращанського та Тетіївського районів при УДАІ ГУПВС України в Київській області, категорії «С», у грудні 2018 придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С1», «СЕ», виготовлене на його ім`я, яке, згідно висновку експерта від 08.11.2019 №1/1344 не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу, усвідомлюючи, що це посвідчення, яке підтверджує його право на керування транспортним засобом, отримане ним з порушенням порядку його видачі, не в установі, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, незаконно, умисно, використовував його при керуванні транспортним засобом та 03.11.2019 близько 11 год. 00 хв., будучи зупиненим по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області працівниками СРПП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовлене на своє ім`я.

Такі дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, виправдано ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_9 суд виходив з тих міркувань, що сукупність наданих прокурором доказів доводить лише факт вилучення посвідчення водія у обвинуваченого під час огляду місця події 03.11.2019 та наявність ознак його підроблення і не доводять поза розумним сумнівом використання цього документа у спосіб, що зазначений в обвинувальному акті, оскільки саме по собі зберігання підробленого документа без вчинення дій щодо його використання за призначенням не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Судом визнано недопустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - протокол огляду місця події від 03.11.2019, з тих підстав, що під час огляду місцевості проведено також огляд транспортного засобу, де в салоні перебував ОСОБА_9 , який видав працівникам поліції посвідчення водія. Разом з цим, доказів надання згоди обвинуваченим на проведення такого огляду, стороною обвинувачення не надано, як і не надано доказів легалізації огляду слідчим суддею в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України. Крім того у заключній частині протоколу огляду місця події від 03.11.2019 ОСОБА_9 не зазначений як учасник слідчої дії із вказівкою про роз`яснення йому прав і обов`язків, тому, на думку суду, процесуальні гарантій забезпечення його права на захист, як потенційного підозрюваного, не були дотримані. Також судом зазначено, що у протоколі не зазначено час завершення даної слідчої дії, що є порушенням вимог ч.1 ст.104 КПК України та звернуто увагу на те, що відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР лише наступного дня, що є порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК (у редакції, чинній на час проведення огляду).

Зважаючи на незаконність здобуття (вилучення) стороною обвинувачення речового доказу посвідчення водія серії НОМЕР_1 , судом за доктриною «плодів отруйного дерева» визнано недопустимими наступні докази сторони обвинувачення: посвідчення водія серії НОМЕР_1 ; протокол огляду предмета від 13.11.2019 - посвідчення водія НОМЕР_1 ; висновок експерта від 08.11.2019 №1/1344.

Крім того суд погодився із позицією сторони захисту щодо відсутності процесуального рішення у належній формі, яким визначений процесуальний керівник або група прокурорів у цьому кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, а надана постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 04.11.2019 за підписом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , винесена у іншому кримінальному провадженні №0001783 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Тому судом констатовано, що у прокурора, який 28.01.2020 затверджував обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, були відсутні повноваження на вчинення цієї процесуальної дії, як і на погодження повідомлення про підозру, датованого того ж числа.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2022 через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді 1 місяця арешту. За сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 06.12.2012 до покарання за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

На думку прокурора, суд зробив помилковий висновок про визнання недопустимим огляду місця події від 03.11.2019 та похідних від нього доказів за доктриною отруєного дерева, оскільки з протоколу даної слідчої дії чітко вбачається, що місцем огляду є відрізок дороги по вулиці Незалежності в м. Сміла напроти будівлі КПП «Сервісний центр» на якій знаходиться транспортний засіб автомобіль ВАЗ 2101. Жодних дій, що підпадали під визначення «проникнення», проведення в автомобілі «огляду», чи «обшуку» органом досудового розслідування не вчинялося. Додаток до протоколу, а саме таблиця зображень не містить фото всередині транспортного засобу чи в його багажнику, є лише фото відрізка дороги з автомобілем на ній та самого документа, який був наданий ОСОБА_9 .

Як слідує з протоколу огляду місця події з ілюстрованою таблицею, слідча при проведенні слідчої дії здійснила поверхневий огляд автомобіля, при цьому будь-якого відшукування майна під час її проведення не відбулося. З огляду на наведене, на думку прокурора, висновки суду про те, що мав місце обшук суперечать матеріалам кримінального провадження, дійсним обставинам події та усталеній практиці ВС з цього питання.

Також зазначає, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення особи про вчинення кримінального правопорушення. З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та ураховуючи, що слідча дія була невідкладною, оскільки здійснювалась одразу після вчинення протиправних дій, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_9 на момент її проведення не мав процесуального статусу підозрюваного тому йому і не було роз`яснено процесуальні права та положення ст. 63 Конституції України.

Вказує що суд, визнаючи огляд місця події недопустимим доказом вказує на те, що у ньому не зазначено часу завершення слідчої дії, однак не зазначено, яким чином це негативно позначилося на дотриманні конституційних прав особи у кримінальному провадженні і чи є це порушення настільки істотним, що тягне за собою визнання доказу недопустимим.

Також, на думку прокурора, судом у вироку помилково зазначено про недоведення стороною обвинувачення факту використання обвинуваченим посвідчення водія, оскільки на підтвердження інкримінованих ОСОБА_9 обставин, зокрема вказує рапорт поліцейського сектору реагування ПП № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_13 , який безпідставно визнано недопустимим доказом, про те, що під час несення служби спільно з ОСОБА_14 ним, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та пп. в) п. 2.9 ПДР України, був зупинений автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 . Після перевірки документів, які підтверджують право особи на керування транспортним засобом, зокрема посвідчення, наданого на законну вимогу працівника поліції, було виявлено явні ознаки підробки. На запитання з приводу походження водійських прав ОСОБА_9 пояснив, що придбав їх через Інтернет за суму близько 4 000 гривень. Відповідно до витягу інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», на службу 102 поліцейським сектору реагування ПП № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 здійснено повідомлення про те, що було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_9 , який пред`явив посвідчення водія з ознаками підробки.

Крім того стороною обвинувачення надано копію постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 03.11.2019 серія ДП 18 № 368940, згідно якого ОСОБА_9 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та призначено покарання у виді штрафу, який останнім сплачено 05.11.2019.

На думку прокурора, наведеними доказами достовірно встановлено, що використання ОСОБА_9 підробленого посвідчення водія полягало у пред`явленні його на законну вимогу працівників поліції для підтвердження права на керування транспортним засобом.

Також прокурор наполягає на тому, що у наданій суду постанові про створення групи прокурорів наявна очевидна технічна помилка в частині номера кримінального провадження, що не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і не порушує права та свободи обвинуваченого ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що суду, окрім наведеної постанови, надано повідомлення про призначення групи прокурорів від 04.11.2019, згідно якого у кримінальному провадженні для здійснення повноважень процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, призначено групу прокурорів у складі прокурорів Смілянської місцевої прокуратури: ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Зазначає про необхідність повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: рапорту поліцейського СРПП № 2 Смілянського ВП ОСОБА_13 від 03.11.2019; рапорту старшого інспектора-чергового Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 03.11.2019; протоколу огляду місця події від 03.11.2019; висновку експерта від 08.11.2019; протоколу огляду предмета від 13.11.2019; копії постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення від 03.11.2019; копії квитанції про сплату штрафу від 05.11.2019; листи Регіональних сервісних центрів МВС в Київській від 29.11.2019 та Черкаській від 14.11.2019 областей; речовий доказ посвідчення водія серія НОМЕР_1 та документи, що підтверджують характеризуючі данні обвинуваченого. Також просить допитати обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 .

В окремому клопотанні від 17.01.2023 про дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, прокурор, окрім наведених в апеляційній скарзі доказів, просив також дослідити витяг з ЄРДР, постанову та повідомлення про призначення групи прокурорів.

Заслухавши доповідь судді, думки: прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній мотивів та в судових дебатах додали про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 місяця арешту та подальшого звільнення від його відбування на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження в заявлених прокурором та задоволених судом апеляційної інстанції межах, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора належить до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції не дотримано та ухвалено вирок, який підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, визнаючи ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, суд не прийняв до уваги докази сторони обвинувачення, безпідставно визнавши їх недопустимими, а висновок про непричетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, побудував на нез`ясованих належним чином фактичних обставинах кримінального провадження.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України не визнав у повному обсязі, однак надати показання та відповідати на запитання щодо висунутого обвинувачення відмовився.

За результатами проведеного апеляційного розгляду, на виконання ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно дослідивши докази, в межах задоволеного апеляційним судом клопотання прокурора, колегія суддів встановила наступні обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 , відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29.11.2019 №31/10-5357, маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 02.06.2008 ВРЕР ДАІ з обслуговування Володарського, Ставищанського, Таращанського та Тетіївського районів при УДАІ ГУПВС України в Київській області, категорії «С», у грудні 2018 придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С1», «СЕ», виготовлене на його ім`я, яке, згідно висновку експерта від 08.11.2019 №1/1344, не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу, усвідомлюючи, що це посвідчення, яке підтверджує його право на керування транспортним засобом, отримане ним з порушенням порядку його видачі, не в установі, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, незаконно, умисно, використовував його при керуванні транспортним засобом та 03.11.2019 близько 11 год. 00 хв., будучи зупиненим по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області працівниками СРПП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовлене на своє ім`я.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, підтверджується наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом апеляційної інстанції доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_13 , даними суду апеляційної інстанції про те, що три роки назад під час несення служби на 198 км автодороги Київ-Знам`янка було зупинено автомобіль ВАЗ. При перевірці посвідчення водія виявлено, що у водія не було відповідної категорії на керування транспортним засобом. Водій повідомив, що дане посвідчення водія він придбав через мережу Інтернет. Після чого було викликано слідчу оперативну групу. На додаткові запитання учасників судового розгляду свідок зазначив, що слідчий огляд автомобіля ВАЗ не здійснював. Водій автомобіля ВАЗ сам надав посвідчення водія, яке відрізнялось шрифтом від бланків посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу, для перевірки. Ще раз акцентував увагу на тому, що водій сам повідомив про те, що посвідчення водія він придбав;

- даними протоколу огляду місця події з таблицею зображень від 03.11.2019, складеного начальником відділення СВ Смілянського ВП ОСОБА_19 в присутності понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , за змістом якого оглянуто відрізок вулиці Незалежності в м. Сміла напроти будівлі КПП «Сервісний центр», де на узбіччі знаходиться автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 білого кольору, за кермом якого перебуває ОСОБА_9 , який добровільно видав посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_9 » з ознаками підробки. Дане посвідчення поміщено в паперовий конверт та вилучено в Смілянський ВП. Протокол огляду місця події від 03.11.2019 підписаний понятими та ОСОБА_9 , будь які зауваження чи доповнення у ньому не зафіксовано (Том 1, а.п. 187-189);

- даними постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 04.11.2019, де в описовій частині зазначено, що процесуальне рішення прийнято в кримінальному провадженні №0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а у резолютивній частині зазначено, що процесуальне рішення прийнято в кримінальному провадженні №0001783 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (Том 1, а.п. 183);

- даними повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 04.11.2019, за яким Начальника СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_22 повідомлено про призначення групи прокурорів (Том 1, а.п. 184);

- даними протоколу огляду предмету від 13.11.2019, яким зафіксовано огляд посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 (Том 1, а.п. 194);

- даними висновку експерта від 08.11.2019 №1/1344 про те, що бланк посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу. Ознак внесення змін в першопочатковий зміст даного посвідчення не виявлено (Том 1, а.п. 190-192);

- даними листа Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області від 14.11.2019 №31/23/1-2167 про те, що ОСОБА_9 на території Черкаської області посвідчення водія не отримував та права керування транспортними засобами не позбавлявся (Том 1, а.п. 195);

- листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29.11.2019 №31/10-5357 про те, що посвідчення водія НОМЕР_1 було видане 02.06.2008 ВРЕР ДАІ з обслуговування Володарського, Ставищанського, Таращанського та Тетіївського районів при УДАІ ГУМВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , категорії «С» (Том 1, а.п. 196);

- даними фотокопій постанови Серія ДП18 № 368940 від 03.11.2019 про накладення на ОСОБА_9 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та квитанції від 05.11.2019 на сплату ОСОБА_9 штрафу в сумі 510 грн. (Том 1, а.п. 200, 201);

- даними посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , вилученого під час огляду місця події 03.11.2019 (Том 2, а.п. 52).

Як слідує з вироку суду першої інстанції, суд, визнаючи ОСОБА_9 невинуватим визнав неналежними доказами його вини протокол огляду місця події від 03.11.2019 та за доктриною «плодів отруйного дерева»: речовий доказ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , вилучене під час огляду місця події від 03.11.2019; протокол огляду предмета від 13.11.2019 - посвідчення водія серії НОМЕР_1 ; висновок експерта від 08.11.2019 № 1/1344.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

За змістом ст. 30 Конституції України, зміст якої відтворено у ст. 13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Порядок проникнення у невідкладних випадках, до якого відсилає ч. 3 ст. 30 Конституції України, передбачений, зокрема положеннями ст.ст. 233, 234 та 237 КПК України.

Відповідно до ст. 237 КПК України, огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно ст. 233 КПК України ніхто не має право проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Під іншим володінням особи розуміється транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які перебувають у володінні особи.

Статтею 234 КПК України визначено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, здобутого в результаті його вчинення, а також установлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбувалася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння кримінального правопорушення. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статтей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення.

Огляду як слідчій дії властиві певні ознаки, притаманні обшуку, зокрема він спрямований на виявлення та фіксацію певних відомостей про кримінальне правопорушення. Однак огляд не у всіх випадках пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи, а тому не завжди призводить до втручання у право на недоторканість житла чи іншого володіння.

Встановлено, що 03.11.2019 начальником відділення СВ Смілянського ВП ОСОБА_19 в присутності понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та за участі ОСОБА_9 проведено огляд місця події, про що складено відповідний протокол.

З протоколу огляду місця події вбачається, що місцем огляду є не транспортний засіб, а відрізок дороги по вулиці Незалежність в м. Сміла напроти будівлі КПП «Сервісний центр» на якій знаходиться транспортний засіб автомобіль ВАЗ 2101. За кермом даного танспортного засобу перебуває ОСОБА_9 , який добровільно видав посвідчення водія серії НОМЕР_1 з ознаками підроблення.

Жодних дій, що підпадали під визначення «проникнення», проведення в автомобілі «огляду» чи «обшуку» органом досудового розслідування не вчинялося. Про наведене також вказує додаток до протоколу у виді таблиці зображень, яка не містить фото всередині транспортного засобу, нею зафіксовано лише відрізок дороги з автомобілем на ній.

Факт добровільного надання ОСОБА_23 посвідчення водія та не проведення огляду в середині автомобіля також підтвердив допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 , яким безпосередньо було виявлено ознаки кримінального правопорушення в діях останнього.

Оскільки під час огляду місця події проведено поверхневий візуальний огляд транспортного засобу, ОСОБА_9 добровільно надав працівника поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 і будь-якого відшукування майна не відбулося, у колегії суддів відсутні підстави стверджувати, що під час проведення слідчої дії допущені порушення вимог процесуального закону.

Колегія суддів визнає необгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що у протоколі огляду місця події ОСОБА_9 , як учаснику слідчої дії, не роз`яснено права і обов`язки, а тому процесуальні гарантії забезпечення його права на захист, як потенційного підозрюваного не були забезпечені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставою для проведення 03.11.2019 огляду місця події стало повідомлення особи про вчинення кримінального правопорушення. З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, враховуючи, що слідча дія в даному випадку була невідкладною, здійснювалася одразу після вчинення кримінального правопорушення і до внесення відомостей до ЄРДР, на момент її проведення ОСОБА_9 не мав процесуального статусу підозрюваного. Тому у слідчого на момент проведення 03.11.2019 огляду місця події не було підстав для роз`яснення ОСОБА_9 його прав, зокрема права нічого не говорити з приводу підозри, у будь який момент відмовитися відповідати на запитання та положення ст. 63 Конституції України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що процесуальні гарантії забезпечення права на захист ОСОБА_9 під час проведення огляду місця події не були порушені, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.05.2021, справа № 648/2590/17.

Дійсно, в супереч ч. 3 ст. 104 КПК України у вступній частині протоколу огляду місця події від 03.11.2019 відсутнє посилання на участь ОСОБА_9 у проведенні слідчої дії. Разом з цим даний протокол містить підпис ОСОБА_9 , що не оспорюється стороною захисту. Крім того даний протокол, в супереч наведеній вище нормі процесуального закону, містить лише час початку слідчої дії, однак не містить час її закінчення, що, на думку колегії суддів, будь-яким чином негативно не позначилося на дотриманні конституційних прав ОСОБА_9 у кримінальному провадженні. Наведені недоліки протоколу даної слідчої дії не є істотними, не ставлять під сумнів зафіксовані ним обставини і не вказує на його неналежність як доказу.

Оскільки суд апеляційної інстанції визнав належним і допустимим доказом протокол огляду місця події від 03.11.2019 з додатками до нього, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , вилучене під час огляду місця події від 03.11.2019, протокол огляду предмета - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13.11.2019, висновок експерта від 08.11.2019 № 1/1344, також визнаються такими, що відповідають критеріям, передбаченим ст.ст. 85, 86 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність обставин використання ОСОБА_9 посвідчення водія, вважаючи їх такими, що не узгоджуються з доказами, повторно дослідженими судом апеляційної інстанції.

З об`єктивної сторони використання завідомо підробленого документу полягає у наданні його або пред`явленні уповноваженій особі ПУО.

Згідно показань наданих свідком ОСОБА_13 , під час несення служби на 198 км автодороги Київ - Знам`янка ним був зупинений автомобіль ВАЗ 2101. При перевірці посвідчення водія, яке було добровільно надано водієм, виявлено відсутність відповідної категорії на керування транспортним засобом. Крім того дане посвідчення відрізнялось шрифтом від бланків посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу. Водій повідомив, що посвідчення водія він придбав через мережу Інтернет. Після чого було викликано слідчу оперативну групу та ним складено відповідний рапорт.

Відповідно до рапорту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, який хоч і не є доказом в розумінні положень ст. 84 КПК України, однак у сукупності з іншими доказами підтверджує наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, складеного поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_13 , зупинка автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 відбулася на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» та підпункту в) п. 2.9 ПДР України, що стосується порушення заборони водієві керувати транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений та не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 м. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» у водія ОСОБА_9 було перевірено документи, які підтверджують права керування транспортним засобом, під час ознайомлення зі змістом посвідчення, наданого на законну вимогу працівника поліції, виявлено явні ознаки підробки.

Кримінальне правопорушення визнається закінченим з моменту пред`явлення або надання підробленого документу, незалежно від того чи вдалося винному досягти поставленої мети.

Під час апеляційного розгляду достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлюючи, що посвідчення водія Серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорій «А», «В», «С1», «СЕ» ним отримане з порушенням порядку його видачі, не в установі, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, використав його шляхом добровільного пред`явлення на законну вимогу працівника поліції для підтвердження свого права на керування транспортним засобом. Використане ОСОБА_9 , шляхом добровільного пред`явлення працівнику поліції посвідчення водія, згідно висновку експерта від 08.11.2019 № 1/1344, не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність процесуального рішення у належній формі, яким визначений процесуальний керівник або група прокурорів у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, тому у прокурора, яким 28.01.2020 затверджено обвинувальний акт, повноважень на вчинення цієї процесуальної дії, як і на погодження повідомлення про підозру, не було, колегія суддів виходить з наступного.

В матеріалах кримінального провадження міститься постанова заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_24 від 04.11.2019 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні. У вступній частині даної постанови зазначено, що процесуальне рішення прийнято в кримінальному провадженні №0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Крім того в мотивувальній частині постанови також міститься посилання на кримінальне провадження №0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та обставини, за якими 03.11.2019 близько 10 год. 50 хв. на вул. Незалежності в м. Сміла водій автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 надав для перевірки посвідчення водія на своє ім`я, що має ознаки підробки. Оскільки наведене вказує на те, що постанова про призначення групи прокурорів винесена у кримінальному провадженні саме №0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, посилання у її резолютивній частині про те, що процесуальне рішення прийнято в кримінальному провадженні №0001783 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є очевидною технічною помилкою друкарською опискою і не ставить під сумнів законність призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні саме №0001784 у складі: прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_16 , прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_17 та прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_18 .

Про наявність технічної помилки в двох останніх цифрах номеру кримінального провадження та кваліфікації дій за ч. 1 ст. 190 КК України також вказує і повідомлення від 04.11.2019 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, за яким заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_24 повідомив начальника СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_22 про призначення у кримінальному провадженні № 0001784 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України групи прокурорів у складі: прокурорів Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

З огляду на наведене, у прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 були повноваження на затвердження обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001784 від 04.11.2019 щодо ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та на погодження повідомлення про підозру.

Колегія суддів не погоджується з посиланнями суду першої інстанції на те, що кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР лише наступного дня після огляду місця події, що є порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК у редакції, чинній на час проведення огляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 03.11.2019, до внесення відомостей до ЄРДР, проведено слідчу дію огляд місця події.

За змістом ч. 3 ст. 214 КПК України, чинної на момент проведення огляду місця події, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

В даному випадку, отримавши інформацію від поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, на місце події прибула слідчо-оперативна група, яка провела невідкладну, з огляду на обставини кримінального провадження, слідчу дію огляд місця події. Дана слідча дія проведена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 214 КПК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0001784 від 04.11.2019, в графі «дата та час внесення до ЄРДР відомостей про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» міститься посилання на дату 03.11.2019 та час 16:09:26.

З огляду на наведене, після проведення невідкладної слідчої дії огляд місця події 03.11.2019, з дотриманням ч. 3 ст. 214 КПК України слідчим негайно після завершення огляду, в цей же день, тобто 03.11.2019 внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доводи ж суду про те, що датою внесення слідчим відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є 04.11.2019 передчасні та суперечать положенням ст. 214 КПК України в діючій на той час редакції.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини кримінального провадження спростовують висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та безпідставність його виправдування.

Зокрема оцінюючи зібрані докази в даному кримінальному провадженні за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про необхідність скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 358 КК України та ухвалення нового вироку, є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2022 щодо ОСОБА_9 необхідно скасувати та ухвалити новий вирок апеляційного суду, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргами на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів керується ст.ст. 50, 65 КК України, правовими позиціями викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, відноситься до кримінального проступку; особу винного, який, хоча і характеризується позитивно за місцем проживання та роботи (Том 1, а.п. 30, 31), однак кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні своїв в період умовно-дострокового звільнення за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 07.12.2012 (Том 1, а.п. 52-58, 65-66), на спеціальних обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває (Том 1, а.п. 59-61), на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України, у виді арешту на мінімальний строк, передбачений ч. 1 ст. 60 КК України.

Підстав для призначення ОСОБА_9 більш м`якого за видом покарання або із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що, з огляду на положення ст. 66 КК України, можуть бути визнані пом`якшуючими покарання, матеріали кримінального провадження не містять.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_9 за санкцією частини статті КК України у визначених межах, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи, що ОСОБА_9 раніше надавалась судом довіра і він звільнявся умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і кримінальне правопорушення в даному провадженні вчинив у період невідбутого покарання, підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим колегія суддів визнає доречними посилання прокурора про наявність підстав для звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Так, ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. При цьому таке звільнення особи від покарання за строками давності є обов`язком суду, залежить від настання передбачених ст. 49 КК України правових підстав і не залежить від волевиявлення учасників кримінального провадження.

З огляду на наведене, при настанні строків передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та не встановленні обставин, з якими пов`язано зупинення чи переривання перебігу давності, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України, ОСОБА_9 підлягає звільненню від покарання, призначеного йому за ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Оскільки в даному провадженні ОСОБА_9 звільнений від покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, у колегії суддів відсутні підстави для вирішення питання про призначення йому остаточного покарання з урахуванням вироку Тетіївського районного суду Київської області від 07.12.2012, як того просить в апеляційній скарзі прокурор.

За змістом п. 2 ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, суд у мотивувальній і резолютивній частині вироку зазначає мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, зокрема щодо речових доказів і документів, а також про відшкодування процесуальних витрат.

Оскільки прокурор в апеляційній скарзі, порушуючи питання про скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 , не просить вирішити долю процесуальних витрат за поведення експертизи в кримінальному провадженні і за його клопотанням судом апеляційної інстанції не досліджено підтвердження наявності таких витрат, колегія суддів, діючи в межах ст. 404 КПК України, рішення з цього приводу не приймає.

Так як рішення про речовий доказ будь-яким чином не погіршує становище обвинуваченого, його доля вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 15 ст. 615, ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 411, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_9 , скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту.

Звільнити ОСОБА_9 від призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Речовий доказ сейф пакет № 3725304 з посвідченням водія НОМЕР_1 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді