КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 3-зв/824/14/2022 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Єдиний унікальний номер 760/9201/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_3
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_4 розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, яке містить у собі доводи про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_5, у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

В С Т А Н О В ИЛ А:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 8 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 повернута у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови і відсутністю клопотання про його поновлення.

6 жовтня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , які містили апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 жовтня 2022 року визначено суддю-доповідача ОСОБА_5

Апеляційний розгляд у справі призначений на 31 жовтня 2022 року. Проте, за клопотанням ОСОБА_1 про відкладення розгляду апеляційний розгляд відкладений на 14 листопада 2022 року. 14 листопада 2022 року за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 28 листопада 2022 року.

Під час апеляційного розгляду 28 листопада 2022 року судом розглянуто клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку та розпочатий апеляційний розгляд за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову місцевого суду. За результатами судового засідання апеляційний розгляд перенесено на 23 грудня 2022 року для виклику в судове засідання працівника поліції, який складав рапорт про зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , та витребування відеозапису з бодікамери вказаного працівника поліції з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1

22 грудня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в якому викладені апеляційні вимоги, клопотання про перенесення розгляду апеляційної скарги, надання повного та безперервного відеозапису обставин подій, а також порушується питання про відвід судді ОСОБА_5 через недовіру, і ймовірне упереджене ставлення, яка, як зазначає ОСОБА_2 полягає у тому, що суддя ОСОБА_5, заслухавши його пояснення, неодноразово наголошувала, що це лише його слова і не має ніяких доказів на їх підтвердження, та, як йому здалося, прийняла сторону поліцейських, які з доказів надали лише сумнівний відеозапис та рапорт поліцейського, який жодним фактом не підтверджений. На думку ОСОБА_1 , суддя поставилася упереджено до справи, та, щоб якось підтвердити рапорт поліцейського, почала самостійно вишукувати докази, направивши запит на витребування відеозапису з камер спостереження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів про відвід судді, викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи, перевіривши матеріали справи про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 та доводи про відвід, доходжу таких висновків.

Нормами чинного КУпАП не врегульований порядок вирішення питання про відвід судді, який розглядає справу.

Разом з тим, 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

При цьому, відповідно до положень ст.ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Критерії упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях по справах: Гаусшильдт проти Данії, Мироненко і Мартиненко проти України, в яких зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Гаусшильдт проти Данії вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України ).

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Отже на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи. Проте заява сторони повинна містити об`єктивну інформацію а не припущення.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

З огляду на викладене, вважаю, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами .

При цьому, розглядаючи клопотання ОСОБА_2 в частині заявленого відводу судді, з огляду на:

- положення статті 245 КУпАП, якою передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності;

- положення статті 280 КУпАП, якою передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи;

- роз`яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 24 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами та доповненнями), у постанові потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів,

вважаю, що ОСОБА_2 не наведені обставини та не надано доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу судді ОСОБА_5, а зазначені у клопотанні доводи про відвід судді свідчать про те, що ОСОБА_2 фактично не погоджується з процесуальними діями судді, здійсненими у ході апеляційного розгляду даної справи з метою дотримання вимог ст.245, 280 КУпАП щодо забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, та прийняття законного та обґрунтованого рішення.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

З огляду на встановлене, зазначені ОСОБА_2 дані, не доводять існування обставин, які є підставою для відводу судді ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 245, 248 КУпАП, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексом суддівської етики, «Бангалорськими принципами поведінки судді», суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_4