ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Рівне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001523 від 17.10.2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , 17 жовтня 2022 року приблизно о 11:50 год., перебуваючи по АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу на верхній повіці правого ока та по одному садну в ділянці зовнішнього краю правої брови, які відповідно до висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в нанесенні легких тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті та показав, що дійсно, за вказаних обставин, місця та часу вчинив дане кримінальне правопорушення оскільки з потерпілим перебуває тривалий час у неприязних відносинах. Конфлікти з ОСОБА_4 постійно виникають через встановленні останнім камери відеоспостереження, які він неодноразово просив вимкнути. 17 жовтня 2022 року він в черговий раз підійшов до потерпілого і попросив вимкнути камери, однак знову отримав відмову. Після чого він пішов, але через деякий час повернувся та наніс один удар рукою в обличчя потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання, що з обвинуваченим ОСОБА_5 перебуває у неприязних відносинах тривалий час. 17 жовтня 2022 року перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 до нього підійшов обвинувачений і почав говорити за встановлені камери відеоспостереження, він хотів відійти від обвинуваченого та уникнути розмови, розвернувшись спиною до обвинуваченого відчув удар в спину. Після чого ОСОБА_5 пішов до будинку, однак через 2-3 хвилини вийшов знову, почав чіплятися, а потім вдарив в обличчя.
Обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
В силу ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії проступків.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 суд не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимийв силу ст. 89 КК України, вину визнав повністю, має постійне місце проживання, характеризується посередньо, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, а тому, врахувавши наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді штрафу, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати - відсутні.
Речові докази - відсутні.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати - відсутні.
Речові докази - відсутні.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга може бути подана обвинуваченим, потерпілими, прокурором з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1