Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-кп/733/14/23
Єдиний унікальний №733/1334/21
Ухвала

Іменем України

24 лютого 2023 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження в режимі відеоконференції відносно ОСОБА_4 , у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що останній на підставі ухвали суду від 29 грудня 2022 року утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Строк тримання під вартою закінчується 26 лютого 2023 року. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність. Підстав для зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечив та вказав, та надав суду письмові пояснення, що зазначені ризики стороною обвинувачення не відповідають дійсності, є припущенням та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, так як зареєстрований в м. Ічня, де проживають його брат, сестра та мати, яка має тяжке хронічне захворювання, також прокурором не враховується позитивна характеристика за місцем проживання ОСОБА_4 та наявність в останнього двох неповнолітніх дітей, не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування чи буде переховуватися.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку захисника та просив також відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Судом встановлено, що ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2023 року включно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, на момент обрання запобіжного заходу не працював та немає підтверджень, що обвинувачений мав постійне місце роботи, не має постійного джерела прибутку, відсутні стійкі соціальні зв`язки, матеріали провадження не вказують на наявність захворювань в останнього, які б унеможливлювали його тримання під вартою.

Наведені доводи захисником про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, що останні проживають з обвинуваченим та знаходяться на його утриманні, а тому не є достатніми доказами щодо стійкості соціальних зв`язків обвинуваченого, також суд враховує, що на час продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не всі свідки допитані, та є підстави вважати, що обвинувачений, може впливати на свідків.

При обранні більш м`якого запобіжного заходу в умовах воєнного стану є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та впливати на свідків та на хід судового розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас, зважаючи на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , суд приймає до уваги те, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи вищевказане та встановлені судом обставини при продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання та продовження йому запобіжного заходу, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176, 183, 194, 196, 197, 331, 615 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 в здійсненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 квітня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію ухвали направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя ОСОБА_1