Справа № 206/3913/22
Провадження № 1-кп/206/57/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000073 від 26.05.2022 та угоду про визнання винуватості від 12.01.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька, Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією в посаді санітарного інструктора 3 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2022 під № 34 (по строковій частині), призначений на посаду санітарного інструктора 3 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, сумлінно виконувати службові обов`язки, доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з Іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 19 лютого 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». 10 травня 2022 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 25 листопада 2022 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до Третього слідчого відділу ( з дислокацією в м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 10 травня 2022 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), без поважних причин, в умовах воєнного стану, та незаконно перебував за її межами до 25 листопада 2022 року. 12.01.2023 між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Відповідно до ст. 468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, а тому просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник-адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просять вказану угоду з прокурором затвердити та призначити йому узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Тому суд, приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України. За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби). Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди. Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції за ч. 5 ст. 407 КК України. Сторони, враховуючи обставини провадження, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; особи винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виражає бажання продовжувати службу в Збройних Силах України та захищати країну від збройної агресії РФ, у тому числі, активно приймаючого участь у бойових діях; відсутності обставин, які обтяжують покарання, наявності обставин, які пом`якшують покарання у виді з`явлення зі зізнанням та щире каяття, - вважають за можливе призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із застосуванням положень ст. 69 КК України, покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці з триманням ОСОБА_3 на гауптвахті. Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючої обставини та відсутності обтяжуючих обставин може бути призначено. Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження можливість у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Встановлені пом`якшуючі обставини в своїй сукупності (з`явлення зі зізнанням та щире каяття) істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а тому суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України до ОСОБА_3 при призначенні покарання. Запобіжний захід по кримінальному провадженню під №0000073 обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався. Згідно із вимогами ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У вказаному кримінальному провадженні під № 0000073 документально підтверджені витрати на залучення експерта, відсутні. Питання, щодо речових доказів суд не вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України у зв`язку з їх відсутню. Керуючись ст. ст.314, 373,374, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.01.2023 між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні під №0000073.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12.01.2023 із застосуванням положень ст.69 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці з триманням ОСОБА_3 на гауптвахті .

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1