Справа № 553/5025/22
Провадження № 1-кп/553/1239/2022
У Х В А Л А
Іменем України

05.12.2022м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000964 від 15.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту № 0000964 від 15.08.2022 ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України за наступних обставин.
15.08.2022, близько 00:20 год, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебував разом зі своїм сином ОСОБА_6 в коридорі квартири АДРЕСА_1 , за місцем спільного проживання, де у них відбувся конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .
Того ж дня, близько 00:25, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, спрямований на вбивство, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_1 , в ході виниклого конфлікту, з метою заподіяння смерті ОСОБА_6 , з мотивів особистих неприязних стосунків, використовуючи у якості знаряддя злочину ніж, який ОСОБА_4 взяв правою рукою з шафи в спальній кімнаті, замахнувшись декілька разів вказаним ножем в бік потерпілого, наніс ОСОБА_6 один удар в ділянку грудної клітини зліва, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудної клітини на бічній поверхні грудної клітини зліва, яке зумовило розвиток загрозливого для життя стану - кровотечу в плевральну порожнину, яка призвела до крововтрати та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, та другий удар в область лівого плечового суглобу, чим спричинив непроникаюче колото-різане поранення по задній поверхні лівого плечового суглобу, яке має ознаки легкого тілесного ушкодження.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер на місці.
Прокурор ОСОБА_7 направила на адресу суду письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
На обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого зазначено, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, а саме, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на більш м`який, врахувати його вік та стан здоров`я.
Захисник адвокат ОСОБА_5 вказав на недоведеність ризиків та доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.
Вислухавши думки учасників судового провадження щодо клопотання прокурора, суд доходить висновку про таке.
Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
При вирішення питання щодо дії запобіжного заходу, суд не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також питання щодо доведеності чи не доведеності його вини у вчиненні цього злочину, оскільки вказані питання, відповідно до вимог статей 373, 374 КПК України, можуть бути вирішені судом лише при прийнятті остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16.08.2022 стосовно ОСОБА_4 застосовано, а ухвалою від 12.10.2022 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.12.2022, включно.
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, від якого настали невідворотні наслідки, при цьому судове провадження знаходиться на стадії судового розгляду і допит свідків судом не здійснювався, тому суд вважає, що ризики, визначені статтею 177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому, сам по собі факт утримання обвинуваченого під вартою протягом певного часу не зменшує існування ризиків.
Суд враховує також відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером, розлучений, відсутність відомостей про міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, вік обвинуваченого.
Суд відхиляє посилання сторони захисту про доцільність застосовування інших більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що наразі дієво забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Стороною захисту не надано відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.
Застосований запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
З підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави не визначається.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 176, 177, 181, 183, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 02.02.2023, включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 09.12.2022.

Головуючий ОСОБА_1