Провадження № 1-кс/947/3426/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000464 від 04.07.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балти Одеської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16.08.2016 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України - до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки;

- 18.12.2017 року Балтським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України - до 4 років позбавлення волі, в силу ч. 5 ст. 71 КК України приєднаний невідбутий строк 1 місяць позбавлення волі, остаточно до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачаться з клопотання, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000464 від 04.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

За обставин викладених у письмовому вигляді у клопотанні, 28.11.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконна порубка дерев у лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев, вчинені за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло тяжкі наслідки.

На даний час відносно підозрюваного ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі в розмірі 806 (вісімсот шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 999 686 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень, строк дії якого спливає 25.03.2023 року.

По вказаному кримінальному провадженню виконані слідчі дії спрямовані на отримання та перевірку отриманих доказів у ньому, однак разом з тим закінчити досудове розслідування не надається можливим, у зв`язку з тим, що необхідно провести ряд слідчих дій в рамках вказаного кримінального провадження.

Разом із тим, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 спливає 25.03.2023 року, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку з чим сторона обвинувачення звертається до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу.

У судовому засіданні

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки підозрюваний визнає свою вину. Вони погодили зі слідчим укладання угоди, має постійне місце проживання, та просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

28.11.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконна порубка дерев у лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев, вчинені за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло тяжкі наслідки.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення підтверджується в сукупності наступними матеріалами кримінального провадження: протоколами оглядів місця події; орієнтованим розрахунком спричиненої шкоди завданої внаслідок незаконної порубкидерев до стадії припинення росту; розсекреченими матеріалами НСРД, а також не заперечується самим ОСОБА_4 .

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги вищевказане рішення ЄСПЛ, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Окрім того, обґрунтованість повідомленої підозри перевірялася під час застосування запобіжного заходу.

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси відносно підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Держаній установі «Одеський слідчий ізолятор» з визначенням застави в розмірі 806 (вісімсот шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 999 686 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень, який в подальшому слідчим суддею було продовжено до 25.03.2023 року.

Ухвалою слідчого судді було продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000127 від 31.03.2022 року до 6 (шести) місяців, тобто до 28.05.2023 року, включно.

Слідчий суддя, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до переконання, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, на даний час, продовжує існувати.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Аналізуючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на наступне: підозрюваний з пред`явленою йому підозрою погоджується, свою провину визнає, має постійне місце проживання, що на думку слідчого судді значно зменшує ризик переховування підозрюваного, а отже встановлений ризик є мінімальним.

Враховуючи також те, що в рамках означеного кримінального провадження на теперішній час не допитано всіх свідків, покази, яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні, що також вказує на можливість впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні.

Проте, слідчий суддя вважає, що запобігти вказаному ризику можливо шляхом покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язку утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання, у межах кримінального провадження було проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, водночас закінчити досудове розслідування до закінчення строку запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 не видається за можливе, у зв`язку з необхідністю проведення наступних слідчих та процесуальних дій: провести огляд носіїв інформації, які долучені до висновків комп`ютерно-технічних експертиз; отримати висновок судової інженерно-екологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.19 «Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля»; отримати висновок судової інженерно-екологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.19 «Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля»; встановити місцезнаходження та допитати осіб, які купляли дрова, які виготовлялись із незаконно вироблених дерев; провести тимчасовий доступ до відомостей, які становлять банківську таємницю та перебувають у володінні АТ КБ «Приватбанк»; провести тимчасовий доступ до відомостей, які становлять банківську таємницю та перебувають у володінні АТ «Універсал Банк»; провести тимчасовий доступ до документів, в тому числі електронних, які перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»,

ТОВ «лайфселл», ПрАТ «ВФ Україна»; повідомити про зміну підозри особам, яким повідомлено про підозру, та допитати по обставинам вказаних у підозрі; виконати вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а саме: скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

На підставі чого строк досудового розслідування кримінального провадження слідчим суддею було продовжено до шести місяців.

Відповідно до чого, слідчий суддя вважає встановленим наявність обставин, які перешкоджають завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Слідчий суддя при розгляді клопотання звертає увагу на те, що попри встановлення продовження існування вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовувала неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів, не може бути єдиною підставою для продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя зазначає також про те, що попри встановлення продовження існування ризиків, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 року, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005 року, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання, свою провину визнає та з підозрою погоджується, що вказує на можливість запобігання встановленим ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім цього, слідчий суддя враховує те, що досудове розслідування кримінального провадження триває з 04.07.2022 року, а підозрюваний ОСОБА_4 тримається під вартою з 30.11.2022 року.

При цьому, як зазначив ЄСПЛ в рішенні по справі «Щеголєв та Квачан проти України» від 02.03.2023 року тривалість кримінального провадження та відповідно тривалість тримання під вартою особи під час досудового розслідування, якщо вони є надмірними є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначене вище, слідчий суддя приходить до переконання, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000464 від 04.07.2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 23.05.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти строком до 23.05.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати по першому виклику до органу досудового розслідування, прокуратури та суду на визначений час;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1