ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/295/23 Справа № 1-394/2010 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м.Кривий Ріг

11 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції EASYCON)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції з приміщення

Добропільського міськрайнного суду Донецької області),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2022 року про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року стосовно ОСОБА_8 .

Із вказаним судовим рішенням не погодилась захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання призначеного за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що тривалий час вирок суду щодо ОСОБА_8 не приведений до виконання, жодного виклику до кримінально-виконавчої інспекції засуджений не отримував. До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 виїхав до м. Москва для отримання лікування, у 2013 році останній затриманий слідчим комітетом м. Москви та ув`язнений під варту. 15.11.2013 ОСОБА_8 засуджено та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, 17.12.2021 року ОСОБА_8 звільнився з місць позбавлення волі за відбуттям призначеного покарання. Після повернення в Україну, ОСОБА_8 викликано до органу пробації для виконання вироку від 17.11.2010 року, однак останній умисно не ухилявся від виконання зазначеного вироку суду.

Зазначає, що ОСОБА_8 про факт набрання вироку законної сили взагалі не був обізнаний, виїхав до іншої держави з метою лікування, а не ухилення від виконання вироку.

Також суд першої інстанції незаконно послався на пояснення матері ОСОБА_8 , оскільки остання допитана не в порядку ст. 225 КПК України.

Крім того, розшукову справу щодо ОСОБА_8 закрито, у зв`язку із встановленням останнього у травні 2014 року, отже в подальшому було відоме місце перебування засудженого, а тому висновок суду першої інстанції про зупинення перебігу строку давності по теперішній час є безпідставним.

Більш того, жоден з державних органів, не ініціював вживання заходів для виконання вироку суду від 17.11.2010 року та виконання вироку суду іноземної держави на території України.

Заслухавши суддю доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому остаточне покарання у виді 2 років і 6 місяців обмеження волі з утриманням його у кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці. Строк відбування покарання визначено рахувати з дня прибуття та постановлення засудженого ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

Вказаний вирок набрав законної сили 02.12.2010 року.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.12.2010 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області видано та направлено на адресу кримінально-виконавчої інспекції розпорядження № 17317 про виконання вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року стосовно ОСОБА_8 отриманий КВІ та прийнятий до виконання 07.12.2010 року.

07.12.2010 року КВІ на адресу засудженого ОСОБА_8 направлено виклик про необхідність явки для постановлення на облік, останнім дано підписку від 19.11.2010 року про необхідність явки до КВІ протягом десяти днів з наступного дня після набрання вироком законної сили.

16.12.2010 року матір`ю засудженого ОСОБА_9 надано письмові пояснення на адресу КВІ про те, що її син ОСОБА_8 знає про призначене йому судом покарання у виді обмеження волі, а також про необхідність явки до КВІ для ознайомлення з порядком відбуття покарання та отримання припису для подальшого слідування до виправного центру. Але, засуджений ОСОБА_8 , усвідомлюючи той факт, що він не зможе уникнути покарання 03.12.2010 року зник з місця проживання, таким чином намагаючись уникнути відповідальності. ОСОБА_8 зник у невідомому напрямку, забравши з собою одяг та паспорт, місцезнаходження його невідоме.

Постановою о/у СКР Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 08.02.2011 року заведено розшукову справу стосовно ОСОБА_8 , розпочато розшукові заходи. Листом від 28.05.2014 року, Добропільським МВ ГУМВС України в Донецькій області повідомлено КВІ про закриття розшукової справи стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку із встановленням його місцезнаходження.

Згідно з відповіддю Федеральної казенної установи "Виправна колонія № 18", Республіки Мордовії РФ від 18.05.2014 року, повідомлено кримінально-виконавчу інспекцію про те, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Нагатинського районного суду міста Москви в ФКУ ВК-18 УФСВП Росії по Республіці Мордовія від 15.11.2013 року за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228.1 КК РФ, ч. 1 ст. 30, п. "б" ч. 3 ст. 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, готування до незаконного збуту наркотичних засобів у значному розмірі) та засуджено до остаточного покарання у виді 8 років і 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Дата закінчення строку покарання 18.12.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк трьх років - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Приписами ч.3 ст. 80 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання - це умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. При цьому строки давності, які спливли до моменту ухилення засудженого від відбування покарання, підлягають зарахуванню, але у разі відновлення перебігу давності строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 80 цього Кодексу, подвоюються.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку ОСОБА_8 ухилився від відбування покарання у виді обмеження волі, при цьому будучи достовірно обізнаним про призначене йому покарання, оскільки вирок проголошено за його участю та необхідність виконання покарання у виді обмеження волі, про що свідчить розписка, однак свідомо ухилився від його відбування виїхавши за межі країни.

При цьому ОСОБА_8 перебував у розшуку, за результатами якого встановлено, що він скоїв новий злочин на території іншої держави та з моменту його засудження 15.11.2013 року не порушив питання самостійно або через родичів перед Міністерством юстиції України про передачу його, як громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україні.

Посилання захисника, що питання про передачу громадянина України, засудженого судом іноземної держави для відбування покарання в Україні не порушено відповідними органами, не заслуговує на увагу, оскільки порушення питання про передачу засудженої особи для відбування покарання є правом компетентних органів, а не їх обов`язком. Натомість засуджена особа ОСОБА_8 , його законні представники чи близькі родичі з вказаним питанням до компетентних органів України не звертались.

Твердження захисника про неможливість прийняття до уваги показань матері ОСОБА_8 з приводу його відсутності вдома та невиконання ним вироку суду, є необґрунтованими, оскільки положення ст. 225 КПК України застосовуються у випадку проведення досудового розслідування в рамках діючого кримінального провадження, проте в даному випадку досудового розслідування не проводилось, мати ОСОБА_8 не допитувалась, а надала пояснення кримінально виконавчій інспекції під час здійснення спроб останніми направити ОСОБА_8 для виконання вироку, у виді обмеження волі.

Сукупність дій засудженого ОСОБА_8 вказує на беззаперечне ухилення його від відбування покарання призначеного вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року, у зв`язку із чим, перебіг давності зупинений відповідно до положень ст. 80 КК України та може бути відновлений з моменту з`явлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Отже, вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року не виконується з підстав ухилення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі і строки давності виконання вироку не минули через ухилення засудженого від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника колегією суддів не беруться до уваги, так як не спростовують дії ОСОБА_8 на уникнення від виконання вироку та не містять доказів, які би мали підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді вказаного клопотання захисника ОСОБА_7 , обґрунтовано прийняті до уваги всі обставини, зазначені в апеляційній скарзі, які повно та обґрунтовано викладені в ухвалі суду першої інстанції та враховані при розгляді даного клопотання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424, 539 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2010 року стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді