ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія:ст.171 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2022 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 15.03.2022 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 4362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Черкаській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 .

Просив слідчого суддю накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного, а саме: Ѕ частина квартири за адресою АДРЕСА_1

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2022 року клопотання про накладення арешту задоволено.

Накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено підозрюваному ОСОБА_6 відчужувати та розпоряджатися вказаним вище нерухомим майном.

Ухвала суду мотивована тим, що з огляду на обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, враховуючи те, що до майна, яке належить підозрюваному, можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, враховуючи правову підставу арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, прийшов до висновку про накладення арешту на майно, оскільки незастосування такої заборони може привести до втрати, знищення, відчудження майна.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що клопотання слідчого та прокурора задоволено безпідставно, оскільки суд не прийняв до уваги, що розглядається питання про арешт Ѕ частини двокімнатної квартири, що перебуває в спільній власності, а отже потрібно взяти до уваги права та законні інтереси всіх співвласників квартири, тому доказів, що містяться у клопотанні слідчого, може бути недостатньо для з`ясування всіх обставин справи.

Крім того, обґрунтування підозри, яке було надане слідством суду першої інстанції, не дає підстав вважати можливим застосування конфіскації житла в даному конкретному випадку, оскільки не містить жодних відомостей про наявність у підозрюваного корисливих мотивів.

ОСОБА_6 разом з апеляційною скаргою подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2022 року.

Просив поновити строк на апеляційне оскаржене ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2022 року про накладення арешту, оскільки розгляд питання про арешт майна відбувся без участі підозрюваного. Копію судового рішення ОСОБА_6 отримав рекомендованим листом 14 грудня 2022 року, що підтверджується копією конверта та копією повідомлення про вручення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Підозрюваний ОСОБА_6 подав клопотання до суду про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 25.11.2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений строк із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 , не був присутній в судовому засіданні.

Копія оскаржуваної ухвали, відповідно до наданих суду матеріалів скарги № 712/10032/22, була направлена ОСОБА_6 , 25.11.2022 року.

Копію судового рішення ОСОБА_6 отримав рекомендованим листом 14 грудня 2022 року, що підтверджується копією конверта та копією повідомлення про вручення.

Оскільки ОСОБА_6 отримав оскаржувану ухвалу 14.12.2022 року та не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що причина пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 25.11.2022 року, є поважною, а тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 170 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 15.03.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 436-2 КК України.

22.11.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 436-2 КК України.

Санкція за ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до інформаційної довідки № 315851883 від 23.11.2022 року з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» Ѕ частина квартири за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя зазначив, що до майна, яке належить підозрюваному, можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, враховуючи правову підставу арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Частина 10 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери. Майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України визначено).

Отже, слідчим суддею під час розгляду клопотання з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому накладення арешту у даній справі не перешкоджає власнику та членам його сім`ї користуватися вказаним майном, яке залишається у його фактичному володінні.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається підозрюваний ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги підозрюваного, відсутні.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2022 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 15.03.2022 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 4362 КК України - залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10 ОСОБА_11