УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 168/451/22

провадження № 51-1978ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кримно Старовижівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 20 вересня 2022 року від 20 вересня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту майна у кримінальному провадженні.

Згідно з детально наведеними у вироку фактичними обставинами,08 липня 2022 року близько 23:10ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи мотоциклом марки «VIPER 150», номер рами НОМЕР_1 , не зареєстрованим у встановленому Законом порядку, та без реєстраційних номерних знаків, рухаючись поза межами населеного пункту дорогою Т-03-08 сполученням Любомль - Головне - Дубечне - Здомишель - Ратне - Камінь-Каширський - Любешів зі сторони с. Кримне, Ковельського району, Волинської області, в напрямку до с. Любохини, Ковельського району, Волинської області, на відстані 250 м від будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи під час руху на мотоциклі без мотошолома і перевозячи пасажира ОСОБА_6 без мотошолома, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху мотоцикла, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, під час виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не справився з керуванням мотоцикла та допустив зіткнення з насипом піску, який був розташований на його смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, однак причиною смерті ОСОБА_6 стала відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалася зламом кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки.

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, є грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог підпункту «а» пункту 2.1, підпунктів «б», «г», «д» пункту 2.3, підпункту «а» пункту 2.9, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2022 року вказаний вирок місцевого суду змінив. Призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 3 роки 6 місяців. Доповнив мотивувальну частину вироку обставиною, яка його пом`якшує, - надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.В решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й призначити новий розгляд у цьому суді.

Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання не узгоджуються з правилами статей 50, 65 КК та наводить детальні мотиви з цього приводу. Між тим, на переконання прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), адже у ній, як вказує прокурор, не зазначено обґрунтованих підстав через які засудженому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що мало наслідком призначення ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається з копії оскаржуваної ухвали від 20 грудня 2022 року, суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за скаргами самого обвинуваченого та потерпілої, які просили призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання.

В свою чергу, апеляційний суд, погоджуючись з районним судом щодо обраного виду покарання - позбавлення волі, дійшов висновку, що міра призначеного покарання (строк 5 років) конкретно у цьому провадженні є занадто суворою та призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з врахуванням положень ст. 69 КК.

Обґрунтовуючи свою позицію, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд формально вказав, однак фактично не врахував даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, скоїв злочин з необережності та відшкодував завдані збитки, що підтвердила потерпіла під час апеляційного перегляду та просила взяти до уваги посткримінальну поведінку обвинуваченого, надану ним підтримку і допомогу, у зв`язку з чим і оскаржує вирок суду першої інстанції через суворість призначеного покарання, . В матеріалах кримінального провадження наявне клопотання жителів села про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, суд першої інстанції хоча і встановив обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, однак фактично не врахував ще одну обставину, яка пом`якшує покарання, як надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд встановив, що поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу, його строку та порядку відбування.

Сукупність цих обставин, як ствердив апеляційний суд, підтверджує порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, що згідно з ст. 409 КПК стало підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання.

Отже, призначаючи ОСОБА_5 покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином; фактичні обставини справи; спосіб вчинення злочину; наслідки, які настали внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого; думку потерпілої, яка як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі просила змінити вирок суду та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, жодних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов до суду не подавала; клопотання односельчан, які поручаються за обвинуваченого; особу обвинуваченого, інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра за допомогою до них не звертався, вину визнав повністю, раніше несудимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину та матір похилого віку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вище обставини у своїй сукупності вказують на формування в обвинуваченого позитивних установок та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги сторони обвинувачення про безпідставне врахування судом апеляційної інстанції позиції потерпілої сторони в частині призначення ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, позиція потерпілої сторони кримінального провадження щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, однак може враховуватися судом при призначенні покарання. Таким чином, суд апеляційної інстанції, приймаючи своє рішення в частині призначеного засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, діяв в межах своїх дискреційних повноважень.

Отже, Суд вважає, що покарання, призначене апеляційним судом ОСОБА_5 , є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, Суд не вбачає.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, вмотивованість її висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копії оскаржуваного судового рішення не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3