Справа № 643/18/23
Провадження № 1-кс/643/13/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2023 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000009 від 02.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, не працюючий, раніше судимий: 14.05.2018 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.190, ст.198, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 22.03.2019 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 04.12.2019 з Диканівської ВК Харківської області (№12) по відбутті строку покарання; 04.09.2020 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн; 24.02.2021 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до 2 років позбавлення волі, штраф виконувати самостійно, звільнений 23.09.2022 з Харківської виправної колонії (№43) після відбуття строку покарання, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що 02.01.2023 приблизно о 10.30 годині, точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тимчасово мешкали в квартирі свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Після сумісного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кімнаті вищевказаної квартири, у присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_7 .

З метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, та, бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який має колюче-ріжучі властивості, бажаючи настання смерті ОСОБА_7 , шляхом спричинення тілесних ушкоджень останньому, в ході конфлікту, тримаючи ніж в правій руці, діючи при цьому швидко та продумано, умисно, припускаючи настання можливих наслідків своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_7 , та, бажаючи діяти таким чином, тримаючи у правій руці вказаний ніж, розташовуючись обличчям один до одного, зі значною силою наніс клинком вищевказаного ножа один удар в область лівого передпліччя, один удар в область живота ОСОБА_7 , чим спричинив останньому проникаюче колото - різане поранення передньої черевної стінки з пораненням четвертого сегмента печінки, поранення лівого передпліччя, медіального нерва, однак, не довів до кінця свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_7 , з причин які не залежали від його волі, оскільки присутній при вищевказаних обставинах ОСОБА_9 зупинив злочинні дії ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 викликав для потерпілого ОСОБА_7 лікарів екстреної медичної допомоги через оператора «103» .

Після чого, ОСОБА_7 було доставлено до ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.І. Зайцева» НАМНУ, де останньому було надано необхідну медичну допомогу та збережене життя.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому, побоюючись покарання, яке загрожує, у разі визнання його винним, може переховуватись органів досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 не одружений, не має дітей чи інших осіб на утриманні, протягом тривалого часу не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зав`язків, що свідчить про ймовірність переховування останнього від слідства чи суду;

- незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні насильницького кримінального правопорушення, направленого проти життя та здоров`я іншої особи та перебуваючи на волі, може шляхом погроз або умовлянь незаконно вплинути на свідків, потерпілого для зміни їх показів, з метою уникнути покарання за вчинене.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра не обґрунтована, не згоден з кваліфікацією, оскільки потерпілий перший напав на нього з ножицями, а він захищався і перевищів межі самооборони. Не бажав смерті потерпілому, перев`язав рану, викликав швидку та просив, щоб вони скоріше приїхали. Особисто зустрічав працівників швидкої медичної допомоги. Шкодує, що так сталося. Зазначив, що алкогольні напої не вживає, а потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння. В задоволенні клопотання просив відмовити, просив застосувати будь-який, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки не має наміру переховуватися від слідства.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, вказав, що підозра не обґрунтована, події скоєного відбувалися по іншому, до показів свідків та потерпілого слід віднестися критично, оскільки вони оговорюють ОСОБА_6 . На місці події була присутня ще одна особа, але про нього ніхто не говорить. Жоден свідок та потерпілий не говорять, про те, що між його підзахисним та потерпілим був конфлікт та неприязні стосунки. Його підзахисному потерпілим були завдані тілесні ушкодження, наміру позбавлення життя потерпілого у ОСОБА_6 не було. Його підзахисний особисто викликав швидку медичну допомогу, що може бути підтверджено даними з телефона останнього та інформацією з швидкої медичної допомоги. Ризики, наведені у клопотанні необґрунтовані, крім того, слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні не довів, що будь-який м`який запобіжний захід може запобігти зазначеним ризикам, наприклад домашній арешт, що унеможливить вплив на свідків та потерпілого з боку підозрюваного. Проти обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив відмовити та обрати домашній арешт.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 03.01.2023 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 . ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події, проведеного 02.01.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , під час, якого були вилучені речові докази; довідкою лікаря від 02.01.2023 №1/19, згідно якої у потерпілого ОСОБА_7 встановлено колото-різане проникаюче поранення передньої черевної стінки з пораненням четвертого сегмента печінки з пораненням лівого передпліччя, медіанного нерва; допитами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ; повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 03.01.2023; протоколом впізнання особи за фотознімками від 02.01.2023, під час проведення якого, свідок ОСОБА_11 серед пред?явлених для впізнання фотознімків зображення осіб, впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка намагалась вбити потерпілого ОСОБА_7 ; показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, не працюючий, раніше судимий: 14.05.2018 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.190, ст.198, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 22.03.2019 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 04.12.2019 з Диканівської ВК Харківської області (№12) по відбутті строку покарання; 04.09.2020 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн; 24.02.2021 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до 2 років позбавлення волі, штраф виконувати самостійно, звільнений 23.09.2022 з Харківської виправної колонії (№43) після відбуття строку покарання, зареєстрований та мешкаючий в м. Харкові, підозрюється у скоєнні замаху на вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої особи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - з 14.20 години 02.01.2023.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 14.20 години 02.03.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2023 року _________________________________