Справа №366/2356/22
Провадження №1-кс/366/322/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року слідчий суддя Іванківський районний суд Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Іванків клопотання старшого слідчого слідчого відділення розслідувань злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , поданого в рамках кримінального провадження № 0001406, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мусійки Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2022 року слідчим суддею отримано вказане клопотання, яке відповідає вимогам статті 184 КПК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що 25.12.2022 близько 11 години 00 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Після цього, реалізуючи свій злочинний умисел на завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання у ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 діючи умисно, перебуваючи в одній з кімнат вищевказаного будинку, наніс ОСОБА_9 не менше 6 (шести) ударів відкритою долонею руки, в область голови та тулуба, тим самим заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді: переломів тіла грудини між 4 і 5 міжребіррям, перелом 5,6,7,8 ребер з права та перелом 9, 10 ребра зліва, закритої травми черевної порожнини з розривом брижі тонкого кишківника, масивних крововиливів у корінь брижі, закритої черепно-мозкова травми, субарахноїдальних крововиливів з проривом у шлуночки, забій головного мозку.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла на місці події, що за адресою: АДРЕСА_2 .Таким чином, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні за № 001406 від 25.12.2022 підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мусійки Вишгородського району (раніше Іванківського району) Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 25.12.2022 о 22 год. 05 хв. старшим слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому 26.12.2022 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

25 грудня 2022 року о 22:05 слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в порядку статті 208 КПК України, затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучено до клопотання.

В обґрунтування доводів щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України слідчим зазначено про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України та в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо покладається необхідність запобігання спробам підозрюваного:

переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що обвинувачується у вчиненні злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу;

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які були очевидцями його протиправної діяльності, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слідчий зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень статті 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний виконуючи бойові завдання в складі свого підрозділу має доступ до зброї в умовах воєнного стану, що само по собі утворює реальний ризик вчинити кримінальне правопорушення із застосування зброї. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Зважаючи на обставини, які підтверджують наявність зазначених ризиків, слідчий вважає, що незастосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, або застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. В умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України.

У зв`язку із зазначеним у клопотанні, слідчий, за погодженням із прокурором, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням його у Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 , не заперечуючи фактичних обставин події викладених у клопотанні, пояснив слідчому судді, що він кається, що так сталось. Просить обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, щоб побути з мамою, оскільки в неї інсульт.

Захисник, заперечуючи проти задоволення клопотання, зазначив, що ризики про які зазначає слідчий та прокурор не підтверджуються та повторюються. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що надана суду характеристика не відповідає дійсності, оскільки його підзахисний має постійне місце проживання у с.Мусійки Вишгородського району Київської області, де в нього є стійки соціальні зв`язки, сім`я. Зазначив, що ОСОБА_6 має місце роботи, однак неофіційне.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за процесуального керівництва Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001406, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другої статті 121 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 25 грудня 2022 року о 23:46:03 убачається, що 25 грудня 2022 року близько 11:00 год., більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_6 , 1971 р.н., житель АДРЕСА_1 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительниці АДРЕСА_2 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Згідно протоколу від 25.12.2022 о 22 год. 05 хв. старшим слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

26 грудня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

На підтвердження обґрунтованості підозри органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано такі докази:

витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001406 від 25 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другої статті 121 КК України;

рапорт чергового відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 25 грудня 2022 року;

протокол огляду місця події від 25 грудня 2022 року та додатком до нього;

постанова слідчого про визнання речей, предметів та документів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 26 грудня 2022 року;

протокол затримання ОСОБА_6 особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25 грудня 2022 року;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 грудня 2022 року;

постанова про визнання потерпілим від 26 грудня 2022 року;

постанова про залучення представника потерпілого від 26 грудня 2022 року;

протокол допиту представника потерпілого та свідків від 26 грудня 2022 року;

повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 26 грудня 2022 року;

протокол проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2022 року;

характеристика, надана ОСОБА_6 за місце проживання.

Дослідивши надані органом досудового розслідування докази, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий та прокурор у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із частиною другою статті 177 КПК України окрім обґрунтованої підозри підставою застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається із клопотання, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На сьогодні у кримінальному провадженні №0001406, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, розпочато та проводиться досудове розслідування та існує необхідність у проведенні ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій, що потребує додаткового часу.

На думку слідчого судді, наведене свідчить, що слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні довели обставини, передбачені пунктом 1 частиною першою статті 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбачені пунктами 2, 3 тобто існування ризиків та наявність достатніх підстав для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України), який є винятковим запобіжним заходом, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків, враховуючи особу ОСОБА_6 , який характеризується з негативної сторони, не працює, не має на утриманні осіб, які потребують його опіки, не має достатнього стримуючого стороннього впливу та вагомих гарантій, які б переважали настання згаданих ризиків, дисциплінували його поведінку. Під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 , під вартою, немає.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За викладених обставин у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою на даному етапі досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, разом з тим вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану.

Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_6 , пов`язана з тим, що такі запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Так, домашній арешт до ОСОБА_6 як просив захисник, є необґрунтованим та безпідставним, з урахуванням доводів прокурора про неможливість домашнього арешту.

Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на потерпілу у кримінальному провадженні особу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи вкрай напружену ситуацію, пов`язану з введенням воєнного стану в країні,

Отже, клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження №0001406, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що строк тримання під вартою 60 днів рахується з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , а саме з 25 грудня 2022 року з 22:05.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ураховуючи наявність обставин, передбачених частиною четвертою статті 183 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати підозрюваному ОСОБА_6 заставу у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 7, 110, 131, 132, 176-199, 203-211, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення розслідувань злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , поданого в рамках кримінального провадження № 0001406, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 грудня 2022 року до 22 лютого 2023 року, включно, та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України .

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору, а також надіслати до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1