Справа №522/2736/21
Провадження №1-кп/522/380/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001125 року від 22.12.2021 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеси, не одруженого, учня 10 класу загальноосвітньої школи №122, з неповною середньою освітою, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

законний представник обвинуваченого - ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

потерпілий- ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

28.09.2021 року приблизно о 23:30 годині між ОСОБА_7 з одного боку та особа № 1, особа № 2 та особа № 3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, які перебували на тротуарі біля будівлі №35 по вулиці Приморській в м.Одесі, виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Під час зазначеного конфлікту у особа 1, особа 2 та особа № 3 виник намір спрямований на заподіяння тілесних ушкодження ОСОБА_7 . Діючи з вказаною метою, зазначені особи почали по черзі наносили численні удари руками по голові, тулубу та кінцівкам ОСОБА_7 , а також жбурляли в нього каміння.

Під час зазначених подій у неповнолітнього ОСОБА_3 , який був очевидцем дій вищевказаних осіб, також виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на ґрунті зазначеного конфлікту та раптово виниклих неприязних відносин.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_7 ззаду та наніс йому два удари кулаками по тулубу, завдавши йому фізичний біль, а також підняв з поверхні тротуару камінь та з силою кинув його у напрямку лівого плеча ОСОБА_7 . Зазначеними навмисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За наведених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєні вказаного проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не визнав, пояснивши, що 28.09.2021 року приблизно о 23:30 годині, він та три його друга лагодили мопед біля його двору за адресою: АДРЕСА_2 . До них підійшов потерпілий ОСОБА_7 і матом наказав розійтись, вдаривши його долонею у вухо. Він побіг додому і поскаржився батькам. Батьки вийшли у двір будинку, після чого почалась бійка. Йому здалось, шо потерпілий був у стані сп`яніння. Молодша сестра також вийшла з самокатом, мати його забрала. Коли він побачив, що мати може постраждати, то намагався надати допомогу. Він два рази вдарив потерпілого рукою і один раз кинув камінь, який пролетів повз. Він не влучив у потерпілого, потім втік. Він захищав мати та оборонявся, тому не визнає себе винним.

Суд оцінює покази ОСОБА_3 критично, оскільки його винуватість у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду наступними доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який показав суду, що обвинуваченого раніше не знав. Щовечора у дворі його будинку за адресою: АДРЕСА_2 , молодь поралась біля мопеду, заважаючи мешканцям відпочивати. Це тривало все літо до 2-3 годин ночі, були крики, гучні розмови, газування двигуна мопеда. Вночі, 28.09.2021 о 23.30 він вийшов зробити їм зауваження, старші хлопці роз`їхались, а ОСОБА_9 сказав, що потрібно почекати, він хотів поговорити з його батьками. З підворіття вибігли чотири людини. Катасонов старший вдарив його самокатом по голові, слідом відчув удари від інших осіб. Обвинувачений також наніс йому декілька ударів зі спини в область тулуба та кинув камінь. Три тижні у нього був легкий струс мозку, він втратив роботу. Синець лівого плеча утворився внаслідок удару каменем, який кинув в нього неповнолітній ОСОБА_10 .

Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю підтверджується наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 від 01.10.2021 року, згідно якого останній просив вжити заходи до невідомих осіб, які 28.09.2021 року біля 23.30 біля будинку №35 по вул. Приморська, нанесли тілесні ушкодження в області голови, тулуба та кінцівок, до заяви потерпілий приклав відеозапис події;

-довідкою «МКЛ» №5718 від 30.09.2021 року, наданої ОСОБА_7 , щодо встановлення в останнього діагнозу: садно голови, забій м`яких тканин, множинні забої та садну тулубу, забій лівої нирки, гемартроз лівого суглобу перелом ХІ ребра;

-письмовою заявою ОСОБА_7 від 29.09.2021 року на адресу начальника ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , згідно якої останній просив вжити заходи до невідомих осіб, які 28.09.2021 року біля 23.30 біля будинку №35 по вул.Приморській у м.Одесі нанесли йому тілесні ушкодження;

-висновком судово-медичної експертизи №1876 від 01.10.2021 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана та синець голови; три садна грудної клітки, синець живота, два синця правого плеча, синець лівого плеча. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення, тертя. Об`єктивних даних за якими можливо встановити послідовність спричинення тілесних ушкоджень, в розпорядженні експерта немає. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синці - багряно-синюшного кольору; садна - вкриті кірками темно-червоного кольору, які розташовані вище рівня оточуючої шкіри; рана - дно рани западаюче, вкрите частково-підсохлою кров`ю) слід вважати, що вони виникли приблизно за 1-3,4 доби до початку проведення огляду, тобто могли бути спричинені 28.09.2021 р. Вказані ушкодження не були небезпечними для життя. Забійна рана та синець голови, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Всі інші ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначений в медичній довідці №5718 КНП «МКЛ №1» ОМР від 30.09.2021 р. діагноз: «Забій лівої нирки. Гемартроз лівого суглобу», не обґрунтований об`єктивними клінічними даними (в наданій медичній документації детально не описані ознаки, на підставі яких встановлено цей діагноз), також не підтверджений параклінічними методами обстеження (УЗД, МРТ-дослідження); також зазначений в вищевказаній медичній довідці діагноз: «Перелом XI ребра справа (клінічно)», не підтверджений консультацією рентгенолога ООБСМЕ. Тому дані діагнози, згідно п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених « Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., не можуть бути прийняті до уваги визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягають судово-меди оцінці, передбаченої п. 4.9 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.;

-протоколом огляду відеозапису від 10.12.2021 року, в ході якого дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_12 проведено огляд відеозаписів, наданих потерпілим ОСОБА_7 .. На оптичному носії DVD. При огляді відеозапису наявному на оптичному носії DVD зафіксовано відкриту ділянку місцевості, біля буд. АДРЕСА_2 . В правому верхньому куті відеозапису наявне відображення часу здійснення відеофіксації, а саме початок відеозапису - 23 год.37 хв. 30 секунд. Також на відеозаписі зафіксовано п`ять осіб, потерпілого ОСОБА_7 , та ще чотирьох осіб на яких вказує потерпілий стосовно осіб № 1, № 3 та №4 , матеріали виділені в окреме провадження, особа №2 на відеозаписі- ОСОБА_13 . На ілюстрації 3 відеозапису зафіксовано як ОСОБА_9 та особа № 4 тримають потерпілого не даючи йому змоги захищатись в той час як особа 1 наносить удари потерпілому предметом схожим на самокат в область тулуба. Всього ударів - 3. На ілюстрації 9 відео зафіксовано як особа №4 бореться з потерпілим, в той час як обвинувачений ОСОБА_9 підбіг ззаду до потерпілого та наносить 2 удари кулаком потерпілому в спину (23 година 38 хвилина 01 секунда). На ілюстрації 9 до відеозапису зафіксовано як особа №4 бореться з потерпілим, в той час як обвинувачений ОСОБА_9 підбіг ззаду до потерпілого та наносить 2 удари кулаком потерпілому в спину. На ілюстрації 10 о 23 годині 38 хвилин 05 секунд зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_9 бере з поверхні тротуару камінь лівою рукою, перекладає його в праву руку та жбурляє з близької відстані в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_7 . При цьому останній реагує на контактування із каменем, здійснивши рух корпусом тіла у бік. Речовими доказами:

- оптичний носій DVD, з відеозаписом, на якому зафіксовано події від 28.09.2021 року, викладені в заяві потерпілого ОСОБА_7 ;

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Так, обвинувачений не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, утім заперечував, що кинутий ним камінь потрапив у потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_7 під час досудового розслідування і в суді наполягав на тому, що тілесні ушкодження йому заподіяли особи, серед яких був неповнолітній ОСОБА_10 . При цьому зазначив, що тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому плечі утворилося внаслідок травмуючої дії каменю, який в нього жбурнув обвинувачений. Переглядом відеозапису встановлено, що показання потерпілого щодо протиправних дій обвинуваченого є достовірними. На відеозапису о 23 годині 38 хвилин 05 секунд зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_9 кидає камінь в напрямку потерпілого із близької відстані та із значним зусиллям. Камінь потрапляє в ліве плече потерпілого, про що свідчить відповідна реакція останнього на контактування із травмуючим предметом. Згідно із висновком судово-медичної експертизи у потерпілого, окрім іншого, був наявний синець лівого плеча, який згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, показання потерпілого, які суд бере до уваги, у повному обсязі узгоджуються із відеозаписом та висновком судово-медичної експертизи.

Доводи обвинуваченого про те, що він захищав себе та свою матір від нападу з боку потерпілого суд оцінює критично, оскільки вони спростовані у повному обсязі вказаним відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що в момент завдання ОСОБА_3 ударів потерпілому останній з`ясовував відносини із невстановленою особою, прізвище якої сторона захисту відмовилася повідомляти суду. Загалом, із перегляду відеозапису вбачається, що саме вказані особи здійснили напад на потерпілого, а не навпаки.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суд, відповідно до ч.1 ст.103 КК, має враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне, правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України є кримінальним проступком проти життя та здоров`я особи, який карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

ОСОБА_3 є неповнолітньою особою, перебуває у віці 17 років, на момент вчинення правопорушення мав повних 16 років та три місяці, не одружений, учень 10 класу загальноосвітньої школи №122, з неповною середньою освітою, зареєстрований та фактично мешкає у м.Одесі, виховується у повній родині, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має задовільний стан здоров`я та відповідний своєму віку рівень розвитку.

Поведінка обвинуваченого в суді свідчить про те, що останній не шкодує про вчинене правопорушення та не усвідомлює свою відповідальність. Під час судового розгляду суд роз`яснив стороні захисту право на примирення із потерпілим, утім обвинувачений та його законний представник не виявили бажання примиритися, що мало б наслідком звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 ККУ.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, його вік, а саме те, що ОСОБА_3 є неповнолітнім та вперше притягувався до кримінальної відповідальності. Викладене дає суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Згідно з частиною 2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, суд також враховує положенні ч.1 ст.98 КК України, згідно якої, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді громадських робіт, та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, з врахуванням вимог ст.101 КК України.

З п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вбачається, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Неповнолітній вік особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно з п.3 ч.1 ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності проступку чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Пунктом 12 вказаної Постанови передбачено, що згідно зі ст.99 КК України штраф застосовується лише до тих неповнолітніх, які мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернено стягнення. З урахуванням цього суди повинні досліджувати докази щодо наявності у неповнолітнього достатнього для сплати штрафу доходу, коштів або майна та наводити у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення.

В даному випадку, у суду відсутні відомості щодо наявності у неповнолітнього обвинуваченого самостійних доходів, будь-яких коштів або майна достатнього для сплати штрафу.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Крім того згідно постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 20 жовтня 2020 року по справі №511/338/18, мета покарання за злочин, вчинений неповнолітнім, має істотні відмінності від наведеного вище загального правила, оскільки в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на перше місце виходить їх реабілітація (виправлення) як реалізація принципу найкращих інтересів дитини.

З урахуванням особи неповнолітнього обвинуваченого, наявності вище вказаної пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у вигляді громадських робіт.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо інших питань.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-108 КК України, ст.ст.1-380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Речові докази по справі:

-оптичний носій DVD, з відеозаписом- зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:

29.03.2023