Справа № 755/1311/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001827 від 15.07.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єфремов Тульської області російської федерації, росіянина, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого не офіційно до затримання різноробочим на СТО та будівництві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.12.2008 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 26.12.2009 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 22.06.2015 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 09.03.2017 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 03.09.2018 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 17.02.2020 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту (покарання відбуте);

- 19.04.2021 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі (покарання відбуте),

- 04.04.2023 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

- 14.04.2023 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 місяців арешту ( розглянуто в порядку спрощеного провадження);

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

15.07.2022 року, у період дії ЗУ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, а також Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022, приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_3 перебував біля житлового будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Алматинська, 36-а, де помітив припаркований поруч автомобіль марки "Toyota Prado" д.н.з. НОМЕР_1 , де у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, а саме до автомобіля марки "Toyota Prado" д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, який на праві власності належить ТОВ "Ольшанський каменедробильний завод". Салон, багажне відділення, відповідно двері та вікна вказаного автомобіля, були зачинені автомобільним ключем на центральний замок, що об`єктивно технічно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже, доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже, доступу до сховища, яке є володінням юридичної особи ТОВ "Ольшанський каменедробильний завод", та в якому зберігалося майно, що належить юридичній особі ТОВ "Евакуатор Сервіс".

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 , підійшов до автомобіля марки "Toyota Prado" д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, та шляхом нанесення удару рукою, вибив бокове скло багажника, яке знаходиться з правого боку автомобіля, чим подолав технічну перешкоду, а саме засіб охорони від вільного доступу до салону вказаного автомобіля, що є сховищем майна потерпілого, проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав мобільний телефон марки "Samsung SM-A107F (Galaxy A10s) Black", імеі: НОМЕР_2 , вартістю 3 273 грн. 35 коп., та два павербанка на 10000 mAh, вартістю 746 грн. 52 коп. за 1 шт., загальною вартістю 1 493 грн. 04 коп., що належить ТОВ "Евакуатор Сервіс", які перебували в сумці коричневого кольору, яка матеріальної цінності не становить, а також флеш-накопичувач, марка якого не встановлена, який матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення з вищезазначеним майном, яке належить ТОВ "Евакуатор Сервіс", зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ "Евакуатор Сервіс" на загальну суму 4 766 гривень 39 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що він дійсно, 15.07.2022 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Алматинська, 36-а помітив автомобіль "Toyota Prado", чорного кольору в салоні якого він побачив продукти харчування. Він підійшов до даного автомобіля та ударив рукою по правому боковому склу багажного відділення, вибивши його, після чого забрав з салону автомобіля продукти харчування та мобільний телефон чорного кольору та два павербанки, які знаходились в коричневій сумці та флеш-накопичувач. Частину викраденого встиг продати, а іншу частину викраденого у нього було вилучено працівниками поліції. Цивільний позов визнає в повному обсязі.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, не одружений, спосіб життя, повідомив, що працював не офіційно різноробочим на СТО та будівництві, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини четвертої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Крім того, при винесенні остаточного покарання ОСОБА_3 , суд застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України із урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року та вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року (ухвалений в порядку спрощеного провадження без урахування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року), оскільки даний злочин скоєно до постановлення зазначених вироків.

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності (за відсутності вмотивованого клопотання), звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень) як ним самим так і іншими особами.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

При вирішенні цивільного позову директора ТОВ "Ольшаницький каменедробильний завод" ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 14 945 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 68 коп., суд виходить з наступного.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду разом із цивільним позовом представника потерпілого, який суд прийняв до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В той же час, згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

У даному випадку судом, справу, згідно ст. 337 КПК України, розглянуто у межах висунутого/пред`явленого обвинувачення та визнано доведеним, що цивільний відповідач з метою таємного викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки "Toyota Prado" д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, який на праві власності належить ТОВ "Ольшанський каменедробильний завод" та шляхом нанесення удару рукою, вибив бокове скло багажника, яке знаходиться з правого боку автомобіля, чим подолав технічну перешкоду, а саме засіб охорони від вільного доступу до салону вказаного автомобіля, що є сховищем майна потерпілого, проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав мобільний телефон марки "Samsung SM-A107F (Galaxy A10s) Black", імеі: НОМЕР_2 , вартістю 3 273 грн. 35 коп., та два павербанка на 10000 mAh, вартістю 746 грн. 52 коп. за 1 шт., загальною вартістю 1 493 грн. 04 коп., що належить ТОВ "Евакуатор Сервіс", які перебували в сумці коричневого кольору, яка матеріальної цінності не становить, а також флеш-накопичувач, марка якого не встановлена, який матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Слід звернути увагу, що злочини проти власності є однією з найпоширеніших груп злочинних діянь, які посягають на одне з найцінніших соціальних благ - право власності.

Власність - це суспільні відносини, пов`язані з присвоєнням особою засобів і продуктів виробництва.

Право власності - це право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Право власності включає в себе право особи володіти, користуватися та розпоряджатися річчю чи майном, що належить цій особі.

Право власності захищається Конституцією України. В ст.41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а право приватної власності є непорушним.

Також право власності захищається Кримінальним кодексом України. Адже, відповідно до КК України, протиправне позбавлення особи права на власність карається законом. За вчинення злочину проти власності особа, яка його вчинила, притягується до кримінальної відповідальності.

Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. До такого майна слід віднести: рухомі та нерухомі речі, грошові кошти, цінні папери та ін., а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді.

Ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

На підтвердження завданих збитків цивільним позивачем надано рахунок-фактуру №ЯА-0007215 від 15.07.2022 року на суму 14 945,68 грн. про виконання ремонтних робіт автомобіля у зв`язку із завданою шкодою кримінальним правопорушенням.

Цивільний відповідач/обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо визначеної шкоди та визнав цивільний позов в повному обсязі на суму завданих збитків.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з цивільного відповідача/обвинуваченого на користь цивільного позивача - ТОВ "Ольшаницький каменедробильний завод" суми матеріальних збитків у розмірі 14 945 грн. 68 коп.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року за ч. 1 ст.309, ч. 3 ст. 185 КК України та покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ТОВ "Ольшаницький каменедробильний завод" () до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ "Ольшаницький каменедробильний завод" () матеріальну шкоду у розмірі 14 945 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 68 коп.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10s», імеіі: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , та павербанк на 10000 mAh чорного кольору з написом на поверхні «Шамраївський гранітний кар`єр» та проводом білого кольору з роз`ємом для «Iphone» та «Туре-С», які належать потерпілому на праві власності та передані йому на відповідальне збереження - залишити у володінні власника.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, представнику потерпілого та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя