ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1939/22 Справа № 210/3564/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого трактористом в ФГ «С(Ф)Г «Рой» та директором ТОВ «Щ.И.Т.-АГРО», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст. 27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2022 року було задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , винесене в рамках кримінального провадження №0000147 від 31.08.2020 року та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду обгрунтовано тим, що 03.11.2022 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст. 27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією (ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України); участь у злочинній організації (ч.2 ст.255 КК України); складання та використання завідомо підробленого документа (ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України), і обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Також слідчий суддя зазначив, що наявні достатні підстави вважати, що в діях та поведінці підозрюваного існує ризик переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень відносно останнього, з огляду на неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя визнав, що підозрюваному ОСОБА_10 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи, що діяння ОСОБА_10 кваліфіковано в тому числі за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, а саме участь у злочинній організації, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу підозрюваного, майновий стан, слідчий суддя визнав за необхідне не визначати розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.11.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_10 є абсолютно необгрунтованою та безпідставною, оскільки не підтверджується жодними достатніми доказами, підозрюваному нічого не відомо з приводу інкримінованих дій, а наявні докази щодо його причетності сфабриковані, правова кваліфікація дій ОСОБА_10 є абсолютно необгрунтованою, неконкретизованою та безпідставною. На обгрунтування підозри наявний лише протокол допиту потерпілого, інші ж докази, на які у своєму клопотанні посилається прокурор, зокрема протоколи НСДР та протоколи допиту свідків, взагалі відсутні.

Вказує, що стороною обвинувачення жодним чином не підтверджено участь ОСОБА_10 у складанні, підписанні та використанні фіктивних договорів чи інших документів, що надалі слугували підставами для можливого незаконного відчуження майна ТОВ ПМТЗ «Агро Комплект», а його підзахисний категорично стверджує, що не підписував вказані документи, а наявні в них підписи в графах біля його прізвища належать не йому.

Зазначає захисник і про безпідставність заявлених стороною обвинувачення ризиків, оскільки ОСОБА_10 від органів досудового розслідування не ховався і не ховається, бажаючи довести свою невинуватість та відновити своє чесне ім`я та незаплямовану репутацію, постійно мешкає за однією адресою разом зі своєю дружиною у власному житлі, має міцні соціальні зв`язки. Зі свідками, підозрюваними чи іншими учасниками цього провадження у справі ОСОБА_10 не спілкується, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень. З початку проведення досудового розслідування в цьому провадженні, з серпня 2020 року, будь-яких спроб переховуватися, знищити чи спотворити будь-яким чином докази, або в інший спосіб уникнути відповідальності його підзахисний не робив. На першу вимогу по першому виклику сторони обвинувачення з`являвся у зв`язку з проведенням слідчих та інших процесуальних дій, за час розслідування він жодного разу навіть без обрання будь-якого запобіжного заходу не виїжджав з місця проживання. Тож, з огляду на це апелянт вважає безпідставно застосованим до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисників, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурорів, які вважали за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 27, ч. 2, ч.4 ст. 358 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколами допитів потерпілих; протоколами допитів свідків; матеріалами висновку судової оціночно-будівельної експертизи; проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями; протоколами тимчасових доступів до речей і документів; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, суд врахував, що існують обґрунтовані ризики переховування від слідства і суду та незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував також і дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, і міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було в даному випадку обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також бере до уваги відомості про особу підозрюваного ОСОБА_10 , які зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі, проте вважає, що ці обставини не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді, з яким погодилася й колегія суддів, відносно наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , не зменшують існуючих ризиків, не є достатнім стримуючим фактором їх настання і не можуть бути розцінені як достатня підстава для відмови у задоволенні зазначеного клопотання. До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є цілком правильним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, апеляційну ж скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 у зв`язку з цим слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст. 27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 Н ОСОБА_11 С ОСОБА_12