Справа № 548/1981/22
Провадження №1-кп/548/71/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області, в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

з участю:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потеріплих - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000430 від 03.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Перемога Харківського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

ОСОБА_4 , будучи позбавленим посвідчення водія за ст. 130 КУпАП, та не маючи права керувати транспортними засобами, 03.09.2022, сів за кермо технічно-несправного автомобіля Хюндай Соната д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_11 . Керуючи вказаним автомобілем, ОСОБА_4 рухався по автодорозі «Ковтуни-Кременчук Лубенського району Полтавської області в сторону м. Кременчука, де, близько 16 год. 50 хв., проїжджаючи перехрестя нерівнозначних доріг, сполученням «Ковтуни-Кременчук» - «Хорол-Оржиця» не зупинився на знак «STOP» - проїзд без зупинки заборонено, та в порушення вимог п. 16.11 та п. 2.2 розділу 33 ПДР України, проявив неуважність, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі сполученням «Оржиця-Хорол», в напрямку м. Хорол, у результаті чого допустив з ним зіткнення.

У результаті даної пригоди пасажир переднього, пасажирського сидіння автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні КНП «Хорольська МЛ». На тілі трупа ОСОБА_12 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; синець обличчя; рани голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок; закритий перелом лівої гілки лобкової кістки, відкриті переломи правої променевої кістки, лівого стегна, лівої ліктьової кістки, нижньої стінки правої орбіти, верхньої щелепи по ФОР-2 справа та нижньої щелепи по центру; вивих лівого ліктьового суглобу, розриви верхнього купола діафрагми, брижі тонкого кишківника, печінки та селезінки; двобічний гемопневмоторакс, гематоми брижі товстої та тонкої кишок та заочеревного простору; травматичний шок 3 ст., кома 3 ст., дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; крововиливи в м`які тканини голови з сторони їх внутрішньої поверхні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі, могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, а саме внаслідок зіткнення двох легкових автомобілів, в салоні одного з яких знаходився потерпілий, на що вказують характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також дані обставини справи.

Рани голови, обличчя; садна обличчя; крововиливи в м`які тканини голови; відкриті переломи нижньої стінки правої орбіти, верхньої щелепи по типу ФОР-2 справа та нижньої щелепи по центру; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур відносно до живої людини кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент їх утворення, і які безпосередньо викликали його смерть.

Рани верхніх та нижніх кінцівок, двобічний гемопневмоторакс; гематоми брижі товстої та тонкої кишок та заочеревного простору; травматичний шок 3 ст., кома 3 ст.; відкриті переломи правої променевої кістки, лівої ліктьової кістки, лівого стегна, розриви верхнього купола діафрагми, брижі тонкого кишківника, печінки та селезінки, відносно до живої людини кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх утворення.

Садна тулуба, верхніх кінцівок, закритий перелом лівої гілки лобкової кістки, вивих лівого ліктьового суглобу, відносно до живої людини кваліфікуються як ушкодження середньої степені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Смерть ОСОБА_12 наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки, внаслідок перелому лицьових кісток, які явились результатом тупої травми голови.

Крім того, в результаті даної пригоди пасажир заднього, пасажирського сидіння автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці. На тілі трупа ОСОБА_13 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок; рани голови, обличчя; перелом акромінального кінця правої та лівої ключиць, лівого стегна; переломи ребер зліва та справа; крововиливи в м`які тканини голови; крововиливи по типу «забоїв» на поверхні серця та легень; розриви печінки та легень; перелом основи черепу; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку, дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, а саме внаслідок зіткнення двох легкових автомобілів в салоні одного з яких знаходилася потерпіла, на що вказують характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також дані обставини справи.

Рани голови, обличчя; садна обличчя; крововиливи в м`які тканини голови; перелом основи черепу; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його і відносно до живої людини кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх утворення.

Смерть ОСОБА_13 наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки, внаслідок перелому основи черепу, які виявилися результатом тупої травми голови.

Крім того, в результаті даної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2106 , д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів горбистостей обох великогомілкових кісток, внутрішньої кісточки правої гомілки; правої малогомілкової кістки, шилоподібного виростку правої променевої кістки; голівки 5 плесневої кістки, забійно-рваних ран на голові, обличчі, правій гомілці, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку і утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі і могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме при зіткненні двох легкових автомобілів, в салоні одного з яких знаходився потерпілий. Дані тілесні ушкодження, в своїй сукупності, кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

У діях водія ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п. 16.11 та п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху України. Вказані пункти Правил дорожнього руху означають:

п. 16.11 - На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

п. 2.2. розділу 33 - Проїзд без зупинки заборонено. Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12, а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразилися у порушенні ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тобто ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання про те, що 03.09.2022, сів за кермо технічно-несправного автомобіля Хюндай Соната д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_11 та рухався по автодорозі «Ковтуни-Кременчук Лубенського району Полтавської області в сторону м. Кременчука, де, близько 16 год. 50 хв., проїжджаючи перехрестя нерівнозначних доріг, сполученням «Ковтуни-Кременчук» - «Хорол-Оржиця» не зупинився на знак «STOP» - проїзд без зупинки заборонено, та в порушення вимог ПДР України, проявив неуважність, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2106 , який рухався по головній дорозі сполученням «Оржиця-Хорол», в напрямку м. Хорол, у результаті чого допустив з ним зіткнення. При цьому він щиро просить пробачення у родичів загиблих, оскільки розуміє наслідки цієї трагічної для всіх дорожньо-транспортної пригоди, висловлює щирий жаль щодо смерті потерпілих, також повідомив, що має намір в подальшому відшкодовувати завдану шкоду, однак заявлені потерпілими розміри цивільних позовів є непомірно великими для їх повного відшкодування одразу, просить не позбавляти його волі, щоб він міг надалі відшкодовувати шкоду потерпілим.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Крім визнавальних показань обвинуваченогох, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується дослідженими судом наданими стороною обвинувачення наступними доказами:

- витягом з ЄРДР № 0000430 від 03.09.2022 року, внесеного за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб від 03.09.2022, 03.09.2022 року близько 17 год. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Хюндай Соната д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі «Ковтуни-Кременчук Лубенського району 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" ПДР України, допустив зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався по вказаному перехресті, по головній дорозі справа на ліво відносно напрямку руху водія ОСОБА_4 . У результаті даної ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 2106, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці пригоди, пасажир ОСОБА_12 та водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження з якими доставлені до Хорольської ЦРЛ, перебувають на обстеженні. ІНФОРМАЦІЯ_2 , пасажир автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_12 помер в реанімаційному відділенні Хорольської ЦРЛ. Відомості внесені із правовою кваліфікацією за ч.3 ст.121 КК України (т.2, а.с.1);

- протоколом огляду місця події від 03.09.2022 року з планом-схемою до протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього, згідно якого було зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Хюндай Соната д.н.з. НОМЕР_1 » та ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті автодоріг Оржиця-Кременчук-Лубни та розміщення трупу ОСОБА_13 ( т. 2 , а.с. 9-27);

- протоколом огляду трупу ОСОБА_13 від 03.09.2022 року та ілюстративної таблиці до нього, згідно якого було зафіксовано розміщення трупу (т.2, а.с.28-30) ;

- протоколом огляду трупу ОСОБА_12 від 04.09.2022 року та ілюстративної таблиці до нього (т.2, а.с.31-32) ;

- постановою про визнання предметів речовими доказами від 05.09.2022 року, (т.2а.с33);

- відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 05.09.2022 року виданого Комунальним некомерційним підприємством " Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , причиною смерті є множинні переломи лицьових кісток (т.2, а.с.42);

- відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 55 від 05.09.2022 року виданого Комунальним некомерційним підприємством " Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 , причиною смерті є закрита черепно-мозкова травма (т.2, а.с.43);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», № СЕ-19/117-22/12200-ІТ від 13.09.2022 року, згідно якого встановлено, що на момент експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 2106», д/з НОМЕР_2 , та система рульового керування автомобіля «ВАЗ 2106» знаходилася в несправному та непрацездатному стані, проте несправності настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. ( т. 2 , а.с.к.п. 89-98);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», № СЕ-19/117-22/12199-ІТ від 12.09.2022 року, згідно якого встановлено, що на момент експертного дослідження робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилося в працездатному стані. Технічних несправностей робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 які б утворилися до ДТП не виявлено ( т. 2 , а.с.к.п.103-112);

- висновком судової транспортно- трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», № СЕ-19/117-22/12203-ІТ від 23.09.2022 року, згідно якого встановлено, що в момент первинного контакту автомобіля Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 , своєю правою боковою частиною був повернутий до передньої та лівої кутової частини автомобіля "ВАЗ 2106", д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому кут між повздовжньою віссю автомобіля марки Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 та повздовжньою віссю автомобіля "ВАЗ 2106", д.н.з. НОМЕР_2 , складав близько 90 °±10 ° ( т. 2 , а.с.к.п.117-122);

- висновком судової транспортно- трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», № СЕ-19/117-22/12375-ІТ від 26.09.2022 року, згідно якого встановлено, що місцем зіткнення автомобіля марки Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля "ВАЗ 2106", д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться межах нерівнозначного перехрестя доріг Лубни-Кременчук та Оржиця-Хорол, перед початком поверхневого сліду автомобіля Соната ( позначений (3) умовні позначення), в напрямку руху до м. Кременчук та в напрямку до м. Хорол ( т. 2 , а.с.к.п.127-130);

-висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 183, згідно якого встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів горбистостей обох великогомілкових кісток, внутрішньої кісточки правої гомілки; правої малогомілкової кістки, шилоподібного виростку правої променевої кістки; голівки 5 плесневої кістки, забійно-рваних ран на голові, обличчі, правій гомілці, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі і могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме при зіткненні двох легкових автомобілів, в салоні одного з яких знаходився потерпілий. Дані тілесні ушкодження, в своїй сукупності, кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (пункт 2.2.1 «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Яких - небудь даних чи знаходився гр. ОСОБА_8 на момент поступлення його в лікарню в стані алкгольного сп"яніння в медичній документації на його ім"я не мається( т. 2 , а.с.к.п.132-133);

-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , 2003р.н., № 53, згідно якого встановлено, що смерть гр. ОСОБА_13 наступила від крововиливів мозок та під його оболонки внаслідок перелому основи черепу, які явились результатом тупої травми голови. При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 виявлені ушкодження: садна обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок;рани голови обличчя, перелом акроміального кінця правої та лівої ключиць, лівого стегна; переломи ребер зліва та справа; крововиливи в м`які тканини голови; крововиливи по типу «забоїв» на поверхні серця та легень; розриви печінки та легень; перелом основи черепу; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку, дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів або при і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, а саме внаслідок зіткнення двох легкових автомобілів в салоні одного з яких знаходилася потерпіла, на що вказують характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також дані обставини справи. Рани голови, обличчя; садна обличчя; крововиливи в м`які тканини голови: черепу; субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його та, відносно до живої людини кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент їх утворення ( пункт 2.2.1 «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») ( т. 2, ас. 136-137);

-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , 1996 р.н., № 54, згідно якого встановлено, що смерть гр. ОСОБА_12 наступила від крововиливів мозок та під його оболонки внаслідок перелому лицьових кісток, які явились результатом тупої травми голови. При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_12 виявлені ушкодження: садна голови, обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок; синець обличчя;рани голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок; закритий перелом лівої гілки лобкової кістки; відкриті переломи правої променевої кістки, лівого стегна, лівої ліктьової кістки, нижньої стінки правої орбіти, верхньої щелепи по типу ФОР - 2 справа та нижньої щелепи по центру; вивих лівого ліктьового суглобу, розриви верхнього купола діафрагми, брижі тонкого кишківника, печінки та селезінки; двобічний гемопневмоторакс гематоми брижі товстої та тонкої кишок та заочеревного простору ; травматичний шок 3 ст; кома 3 ст; дрівнокракові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його;субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; крововиливи в м`які тканини голови зі сторони їх внутрішньої поверхні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів або при і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, а саме внаслідок зіткнення двох легкових автомобілів в салоні одного з яких знаходився потерпілий, на що вказують характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також дані обставини справи. Рани голови, обличчя; садна обличчя; крововиливи в м`які тканини голови; відкриті переломи нижньої стінки правої орбіти , верхньої щелепи по типу ФОР - 2 справа та нижньої щелепи по центру;;субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку;дрівнокракові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його, відносно до живої людини кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент їх утворення ( пункт 2.2.1 «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») . Рани верхніх та нижніх кінцівок, двобічний гемопневмоторакс гематоми брижі товстої та тонкої кишок та заочеревного простору ; травматичний шок 3 ст; кома 3 ст; відкриті переломи правої променевої кістки, лівого стегна,розриви верхнього купола діафрагми, брижі тонкого кишківника, печінки та селезінки відносно до живої людини кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент їх утворення ( пункт 2.2.1 «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») . Садна тулуба, верхніх кінцівок, закритий перелом лівої гілки лобкової кістки, вивих лівого ліктьового суглобу, відносно до живої людини в своїй сукупності, кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (пункт 2.2.1 «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») ( т. 2, а.с.к.п. 140-142);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.09.2022 року з планом-схемою до нього та ілюстративною таблицею, при проведенні якого ОСОБА_4 надав показання аналогічні як і у судовому засіданні (т. 2, а.с.к.п. 143-148);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № СЕ-19/117-22/12792-ІТ від 27.09.2022 року (т.2, а.с.к.п.154-158), згідно якого у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Хюндай Соната держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності з вимогами п. 16.11. та 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В умовах даної події водій автомобіля Хюндай Соната держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , мав технічну можливість уникнути зіткненні з автомобілем ВАЗ 2106 держ. номер НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п. 16.11. та 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 2106 держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається. В умовах даної події водій автомобіля ВАЗ 2106 держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль, до смуги руху автомобіля Хюндай Соната держ. номер НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування.

Аналіз норми ст. 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-які порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і, отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 , будучи позбавленим посвідчення водія за ст. 130 КУпАП, та не маючи права керувати транспортними засобами не переконався в безпечності своїх дій, а також, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, наслідком чого стала загибель людей, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 діяння.

Тому покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, яке з врахуванням обставин вчиненого злочину, за якого було позбавлено життя людини, не можна вважати надто суворим і несправедливим, а тому суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про застосування у цьому випадку відносно ОСОБА_4 ст.75 КК України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке виразилося у порушенні ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 . Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення - злочину, передбачений ст. 286 ч. 3 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

При цьому, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженні є досить складним та важливим питанням, яке потребує звернення до теоретичних основ поняття покарання, цілей та особливостей його призначення.

Кримінальне законодавство у ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України (далі - КК) визначає такі цілі покарання: 1) кара; 2) виправлення засуджених; 3) запобігання вчиненню нових злочинів засудженими; 4) запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами. Згідно з ч. 3 ст. 50 КК покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі, виходячи із позиції потерпілих, особливу увагу слід звернути на таку мету покарання, як кара.

Кара являє собою засіб, необхідний для здійснення цілей покарання. Для досягнення цілей виправлення засудженого, спеціального і загального попередження злочинів покаранню притаманні каральні засоби, тобто воно заподіює караному певні позбавлення і страждання. Також покарання призначається і з метою задоволення почуття справедливості, властивого людям, почуття обурення, викликаного вчиненням злочину, що реалізується у відповідній мірі відплати за вчинене, при цьому відплата відповідає у багатьох випадках почуттям потерпілого, а іноді певних кіл суспільства.

Разом з тим, призначення покарання найбільшою мірою лише з метою кари, тобто відплати, помсти за минуле, виходить за межі поставлених перед КК завдань, оскільки останні спрямовують кримінальну політику держави лише в майбутнє - забезпечити охорону найбільш суттєвих для суспільства об`єктів від злочинних посягань і попередити вчинення злочинів. Рівень же кримінально-правової охорони певних об`єктів, суворість санкцій, які передбачено за посягання на них, певною мірою залежить від рівня їх цінності у суспільстві. Але це ні в якому разі не означає, що суворість кримінального покарання визначається суворістю помсти або відплати з боку держави особі, яка заподіяла суспільно небезпечні наслідки.

Виправлення засудженого - це такі зміни його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Запобігання вчиненню злочинів іншими особами - це так зване загальне запобігання злочинів. Застосовуючи покарання до засудженого, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Також, ч. 1 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 ст. 65 КК України).

В ч. 2 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В ч. ч. 3 та 4 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи із вищевикладених доводів, суд прийшов до наступних висновків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, відповідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, яке також прослідковувалося під час всього судового розгляду справи і дуже чітко було виражено в судових дебатах останньому слові, під час якого обвинувачений висловив своє ставлення до обвинувачення, повністю визнаючи свою вину; дав оцінку власним діям, зокрема щиро висловив жаль щодо смерті потерпілих, неодноразово просив прощення у потерпілих; також враховує активне сприяння розкриттю злочину, зокрема надавання показань, участь у слідчих діях, відсутність будь-яких перешкод з його сторони для провадження досудового розслідування; також враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд враховує і особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою молодого віку, вчинив кримінальне правопорушення вперше, його виключно позитивні характеристики, зокрема за місцем проживання. А також враховує його емоційну реакцію на подію і наслідки, оскільки усвідомлення ОСОБА_4 таких є і для нього моральним тягарем на решту життя.

Всі ці обставини дають суду прийти до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України ближче до найнижчої межі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Таким чином, розуміння суті покарання, зокрема, як вже було зазначено вище, покарання не може переслідувати лише мету кари (відплати) за вчинене, не може призначатись лише за принципом «більше потерпілих - суворіше покарання», в поєднанні із вищевказаними доводами щодо кожного з обвинувачених та необхідністю індивідуалізації покарання в кожному конкретному випадку, дає суду можливість відступити від вимоги потерпілих щодо призначення обвинуваченим максимального строку позбавлення волі, як таке, що буде несправедливе в даному випадку і надмірно суворим.

Щодо вирішення цивільних позовів.

Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися з цивільними позовами в своїх інтересах до обвинуваченого ОСОБА_4 , ТДВ Страхової компанії "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнав цивільні позова.

Вирішуючи позовні вимоги суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ), у випадку смерті потерпілого громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку, що кримінальним правопорушенням цивільним позивачам заподіяно матеріальної шкоди, завданої внаслідок смерті їх дітей , яка відповідно до норм ст. 1200 ЦК України підлягає стягненню з цивільного відповідача на користь потерпілих у повному обсязі.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 зі змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психологічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує ступінь та обсяг моральних переживань у зв`язку з втратою батьками дітей; тяжкість вимушених змін у житті, наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала; порушення сімейних зв`язків, які поновити не можливо.

Суд погоджується з тим, що потерпілим - цивільним позивачачам безумовно завдано моральну шкоду, оскільки життя потерпілих кардинально змінилося. Позивачі втратили своїх дітей. Втрата рідних позначилася на загальному стані здоров`я, що призвело до безсоння, постійного почуття тривоги. Дії обвинуваченого привели до втрати надії на майбутнє, що викликає у позивачів постійні моральні страждання, хвилювання, та відчай. Через неправомірні дії обвинуваченого зруйновано сім`ю, оскільки, відновити той стан, в якому вони знаходилися до настання ДТП вже не є можливим.

У зв`язку з наведеним, враховуючи наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала, характеру та обсягу страждань ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, враховуючи глибину страждань, понесених потерпілими, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає розумною та справедливою у даному випадку загальну суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню для потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , визначити у розмірі 800 000 грн. кожному, та для ОСОБА_8 визначити у розмірі 100 000 грн.,, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості й не може вважатися сумою явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право наїх відшкодування; збитками зокрема є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст.ст. 1187, 1188 цього ж Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або зага льної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - ЗУ «Про ОСЦВ»)).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 ЗУ «Про ОСЦВ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1. ст. 27 Закону).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2. ст. 27 ЗУ «Про ОСЦВ»).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної заплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. ст. 27 Закону).

З врахуванням розміру страхової суми, зазначеної у страховому полісі, суд доходить висновку, що позовні вимоги потерпілих в своїх інтересах, до ТДВ Страхової компанії "Альфа-Гарант" про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями 4.2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, то арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 08.09.2022 року підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Щодо вирішення питання про запобіжні заходи, то оскільки ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Таким чином, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати з обвинуваченого у розмірі 7173,61 грн.

Доля речових доказів по справі, підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім ) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 04.10.2022 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишити попередню - тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 , ТДВ Страхової компанії "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ( ОСОБА_6 ), моральну шкоду в розмірі 800 000 ( вісімсот тисяч ) гривень.

Стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» Код (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки,26) на користь ( ОСОБА_6 ) - 45446 гривень матеріальної шкоди та 260 000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 , ТДВ Страхової компанії "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» Код (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки,26) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої та мешканки: АДРЕСА_2 , ) 65 721 гривень матеріальної шкоди та 800 000 ( вісімсот тисяч ) гривень моральної шкоди, 8000, 00 гривень витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 , ТДВ Страхової компанії "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» Код (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки,26) на користь ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та мешканця: АДРЕСА_2 , ) 37 210 гривень матеріальної шкоди та 100 000 гривень моральної шкоди, 4000, 00 гривень гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Перемога Харківського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави процесуальні витрати по справі пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 7173,61 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді 08.09.2022 року після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази, які поміщені, а саме:

- автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на території ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили передати законному володільцю ОСОБА_8 ;

- автомобіль Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на території ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили передати законному володільцю ОСОБА_11 ;

Вирок набирає законної сили через 30 днів після його проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1