Провадження № 1-кп/643/132/23
Справа № 643/1404/23
ВИРОК

іменем України

27 лютого 2023 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження за № 0000072 від 02.02.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який має середню освіту, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставинах.

Так, 02.02.2023 приблизно о 05:50 годині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля 3-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 . У цей час між ним та раніше не знайомим йому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка.

У ході словесного конфлікту ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, стоячи до потерпілого обличчям до обличчя, коли ОСОБА_4 нахилився вперед, схопив правою рукою дерев`яну планку від лавки та умисно наніс ОСОБА_4 три удари нею в область потилиці, після чого ОСОБА_4 почав потроху випрямлятися, а ОСОБА_5 , продовжуючи свій умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, тримаючи дерев`яну планку у правій руці, наніс потерпілому ще один - четвертий удар нею в область обличчя, після чого припинив свої протиправні дії.

У результаті протиправних дій ОСОБА_3 , умисних нанесених ним ударів, потерпілому ОСОБА_4 були спричинені: забійна рана на голові, садно на обличчі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6-ти днів, але не більше трьох тижнів (21 дня) (відповідно до п.п. 2.3.2 «б», п.2.3.5. Наказу МОЗ Українивід 17 січня 1995 року №6 Правил

судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , захист якого здійснює захисник - адвокат ОСОБА_6 , подали заяву, згідно якої ОСОБА_3 , беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі; ознайомлений з обмеженнями права на апеляційне оскарження.

Потерпілий, ОСОБА_4 , подав заяву, в якій зазначив про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд вважає, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, та докази на підтвердження встановлених судом обставин, долучені до обвинувального акту, доводять вину ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює; неодружений, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини та наслідки, особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання та відсутність обставини, що його обтяжують.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16).

Призначення покарання у виді штрафу, який є більш м`яким видом покарання, є недоцільним у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 , офіційно не працевлаштований та самостійного доходу(заробітку) не має, а тому є вірогідність того, що покарання у виді штрафу особисто ОСОБА_3 не виконає.

Призначення ОСОБА_3 покарання у виді арешту, з огляду на неможливість звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, на переконання суду було б не справедливим, не відповідало б тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення

ОСОБА_3 без реального відбування покарання та прийшов висновку про звільнення від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати пов`язані із проведенням експертиз, цивільний позов відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 373, 374 382 КПК України, суд-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речові докази: одну дерев`яну планку від скамейки, яка передана до камери зберігання речових доказів ХРПУ №2 ГУНП в Харківській області - знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування.

Суддя ОСОБА_1