Справа №522/7600/21
Провадження №1-кп/522/300/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0002987 року від 25.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, освіта-середня, на час вчинення злочину працював кур`єром в сервісі доставки «Rocket», на теперішній час офіційно не працевлаштований, працює офіціантом, одружений, має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представник потерпілого - ОСОБА_8

потерпілий- ОСОБА_9

обвинувачений- ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

25.09.2020 року приблизно о 13:20 год., у денний час доби, в умовах необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним велосипедом «State bicycle», здійснював рух по проїзній частині вул.Дерибасівська у Приморському районі м.Одеси з боку вул.Преображенська в напрямку вул. Катерининська, яка згідно організації дорожнього руху являє собою пішохідну зону.

Доїжджаючи до буд.№20 по вул.Дерибасівська, велосипедист ОСОБА_4 , був не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, перед зміною свого напрямку руху не переконався що його маневр буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, після чого виїхав у зустрічну для себе смугу руху проїзної частини вул.Дерибасівська, тобто у ліву половину проїзної частини вул. Дерибасівська по ходу свого напрямку руху, та продовжив рух по ній.

Здійснюючи рух у вказаному напрямку руху по зустрічній смузі руху проїзної частини вул. Дерибасівська, в тому числі по пішохідній зоні, велосипедист ОСОБА_4 не обрав тієї безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість вчасно помітити зустрічний транспортний засіб, видимість та оглядовість якого для нього була необмеженою, при зустрічному роз`їзді не витримав безпечного інтервалу між транспортними засобами, в результаті чого переднім колесом велосипеду «State bicycle», допустив наїзд на водія мопеду «YAMAHA Vino», без реєстраційного номеру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який здійснював рух по правій смузі руху проїзної частини вул. Дерибасівська (по правій половині проїзної частини вул. Дерибасівська), з боку вул. Катерининська в напрямку вул.Преображенська, тобто у зустрічному з велосипедом «State bicycle» прямому напрямку руху, та безпосередньо перед наїздом впав разом з мопедом на дорожнє покриття, реагуючи на дії велосипедиста ОСОБА_4 та приймаючи міри до уникнення зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда « YAMAHA Vino», без реєстраційного номеру ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений та госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.

Встановлено, що ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми перелому кісток мозкового та лицевого черепу (вдавленого перелому лобної кістки, переломів правої скроневої кістки, стінок правої орбіти, правої верхньощелепної пазухи, правої виличної кістки); забою-розтрощення головного мозку; забійної рани лобу, гематоми повік правого ока. Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, та могли бути отримані в умовах ДТП (зіткнення мопеда та велосипеда) 25.09.2020 року, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди належні дії водія велосипеду «State bicycle» регламентувалися з вимогами п.1.2. та 13.3. Правил дорожнього руху України, згідно яких йому було слід рухатися правою стороною проїзної частини та при зустрічному роз`їзді дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Належним виконанням вимог п.1.2. та 13.3. Правил дорожнього руху України водій велосипеду «State bicycle» мав технічну можливість запобігти наїзду на водія мопеда, який впав на опорну поверхню разом з мопедом.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних водій мопеду «YAMAHA Vino», без реєстраційного номеру, з моменту неможливості повернення велосипеда на «свою» смугу руху знаходився в аварійній ситуації, що з технічної точки зору позбавляло водія мопеда можливості запобігти наїзду на нього.

В умовах даної події фактичні дії водія велосипеда «State bicycle», які не відповідали вимогам пунктів 1.2. та 13.3. Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, велосипедист ОСОБА_4 своїми необережними діями допустив порушення вимог п.п.1.2., 2.3.(б); 6.7., 11.14., 12.1., 13.1, 13.3. Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 1.2. ПДР «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»;

п. 2.3. ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 6.7. ПДР «Велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу»;

п.11.14.ПДР «Рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд…»;

п.12.1. ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.13.1.ПДР «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п.13.3.ПДР «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

За наведених обставин ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.291 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, які спричинили тяжкі наслідки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, визнав свою винуватість в інкримінованому злочині та показав суду, що працював у службі доставки «Ракета», 25.09.2020 їхав за замовленням до «KFC» по вул. Дерибасівській у м.Одесі та побачив, що на зустріч йому на мопеді рухається потерпілий. При цьому він зменшив швидкість, розраховував, що вони з ним розминуться, однак потерпілий впав, після чого він здійснив на нього наїзд колесом і також впав. На місці ДТП він не міг встати, оскільки пошкодив коліна, був спантеличений. З огляду на те, що потерпілий також порушив вимоги ПДРУ, будучи необізнаним про тяжкі наслідки вчиненого, та враховуючи настанови попереднього захисника, він вважав себе невинуватим, а тому не вчиняв до початку судового розгляду активних дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди. Станом на час розгляду справи у суді, він усвідомив свою винуватість та почав вживати заходів щодо відшкодування майнової шкоди потерпілому. Розкаюється у вчиненому злочині, жалкує що так сталося, просить його суворо не карати, надавши можливість працювати з метою утримання дружини і малолітньої дитини та відшкодування потерпілому завданих збитків.

Потерпілий ОСОБА_9 показав суду, що за наведених обставин він рухався на мопеді по вул. Дерибасівській у м.Одесі та побачив, що назустріч йому раптово виїхав велосипедист ОСОБА_4 . З метою уникнення зіткнення він прийняв рішення покласти мопед на проїзну частину, утім обвинувачений здійснив наїзд на його голову. Після цього він перебував шоці, вимушений був звертатися за медичною допомогою та тривалий час перебував на лікуванні, переніс низку складних та дорого вартісних хірургічних операцій, частково втратив зір та працездатність. До цього часу періодично проходить лікування, погано себе почуває. Внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень він став інвалідом 2 групи. Лише під час судового розгляду обвинувачений частково відшкодував йому завдану майнову шкоду у розмірі 20 000 гривень. З огляду на таку поведінку обвинуваченого, він вимагає сурового покарання.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що потерпілий ОСОБА_9 є її сином. До моменту ДТП він активно займався спортом, навчався, планував працювати. Після вказаної трагічної події він частково втратив зір, стан його здоров`я суттєво погіршився, внаслідок чого він вимушений постійно отримувати медичну допомогу і лікування та не може вести повноцінний образ життя і працювати.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що потерпілий ОСОБА_9 є його сином. До події ДТП він вів звичайний спосіб життя, навчався. Внаслідок отриманих травм переніс численні хірургічні втручання, постійно потребує медичної допомоги, став інвалідом.

Крім цього, винуватість ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ст.291 КК України, повністю підтверджується наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме:

-витяг з ЄРДР №0002987 року від 25.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, згідно якого до СВ відділу поліціїї №2 Одеського районного управління поліції №1 надійшла заява про те, що 25.09.2020 року приблизно о 14 год. 22 хв. у м.Одеса, по вул Дерибасівська, навпроти буд.20 (біля ресторану «Стейкхаус»), з боку вул.Катериненська в напрямку вул.Преображенська, водій ОСОБА_9 , керуючи мопедом YAMAHA, без реєстраційного номеру, допустив зіткнення з велосипедом State bicycle, під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП ОСОБА_9 з отриманими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до КНП «МКЛ №11» ОМР. ЖЄО №47243 від 25.09.2020 Приморського ВП в м. Одесі.

-Довідка «МКЛ» №11 №10871 від 25.09.2020 року щодо госпіталізаціі ОСОБА_9 у нейрохірургічне відділення.

-протокол огляду місця події, схемою та фототаблицею до нього від 25.09.2020 року під час якого слідчим, в присутності понятих та ОСОБА_4 оглянуто місце ДТП, а саме пішохідну та проїзну частини по вул.Дерибасівська у Приморському районі м.Одеси. В ході якого з місця події вилучено велосипед «State bicycle», на якому виявлено подряпини, деформацію заднього колеса, подряпини на металевому корпусі.

-протоколом огляду транспортного засобу та фототаблицею до нього від 25.09.2020 року під час якого слідчим оглянуто мопед «YAMAHA Vino» та виявлено потертості та подряпини бокових пластикових накладок.

-висновком експерта №20-5921 автотехнічної експертизи технічного стану мопеду «YAMAHA Vino» та фототаблицею до нього, згідно якого системи керування наданого на дослідження мопеду YAMAHA Vino без р.н. (рама № НОМЕР_1 ) на момент ДТП забезпечували водієві технічну можливість контролювати напрямок його руху та здійснювати гальмування з ефективністю відомою водію, при цьому в зазначених системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення мопеду (при гальмуванні або русі накатом) від визначеного напрямку руху або відмову систем. Вирішення питань слідства про причини виникнення несправностей у рульовому управлінні, гальмової системи та ходовій частині у наданого мопеду YAMAHA та як вони могли вплинути на керування мопедом в даній дорожній ситуації, можливість їх виявлення водієм не проводилося, оскільки в ході експертного дослідження систем керування наданого мопеду несправностей які могли б обумовити раптове для водія відведення мопеду (при гальмуванні або русі накатом) від визначеного напрямку руху або відмову систем виявлено не було.

-висновком експерта №20-5920 автотехнічної експертизи технічного стану велосипеду «State bicycle» від 19.02.2021 року та фототаблицею до нього, згідно якого системи керування наданого на дослідження велосипеду STATE Bicycle на момент ДТП забезпечували водієві технічну можливість контролювати напрямок його руху та здійснювати його гальмування з ефективністю відомою водію, при цьому в зазначених системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення велосипеду (при гальмуванні) від визначеного напрямку руху або відмову систем. Оскільки в ході експертного дослідження рульового керування та гальмової системи (фіксованої передачі) наданого велосипеда несправностей які могли б обумовити раптове для водія відведення транспортного засобу від визначеного напрямку руху або відмову даних систем виявлено не було, то вирішення питань слідства про наявність несправностей у гальмовій системі та рульовому керуванні, час їх виникнення, як вони вплинули на виникнення ДТП та механізм розвитку, чи мав водій передчасно виявити технічні несправності перед виїздом, до скоєння ДТП не проводилося.

-висновком експерта №20-6522/6623 від 09.03.2022 року з комп`ютерно-технічної та автотехнічної еспертизи обставин ДТП наїзду велосипеду STATE Bicycle на водія мопеду YAMAHA Vino, згідно якого, відповідно до заданих слідством вихідних даних, дослідження відеозапису у дані дорожньо-транспортній ситуації, належні дії водія велосипеду STATE bicycle регламентувалися з вимогами п. 1.2 та 13.3 ПДР згідно яких йому було слід рухатися правою стороною проїзної частини та при зустрічному роз`їзді дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Належним виконанням вимог п. 1.2 та 13.3 ПДР водій велосипеду мав технічну можливість запобігти наїзду на водія мопеда, який впав на опорну поверхню разом з мопедом. Встановлення належних, в світлі вимог ПДР, дій водія мопеда YAMAHA Vino без р.н., а також вирішення для нього питання про наявність (відсутність) технічної можливості запобігти наїзду на нього, з експертної точки зору є безпредметним, так як в умовах події водій мопеду з моменту неможливості повернення велосипеда на "свою" смугу руху знаходився в аварійній ситуації. В умовах даної події фактичні дії водія велосипеда, які не відповідали вимогам пунктів 1.2 та 13.3 ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з фактом настання ДТП.

- висновком експерта №2903, згідно якого, у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма - перелом кісток мозкового та лицевого черепу (вдавлений перелом лобної кістки, переломи правої скроневої кістки, стінок правої орбіти, правої верхньощелепної пазухи, правої виличної кістки); забій-розтрощення головного мозку, забійна рана лоба, гематома повік правого ока. Перелічені ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, та могли бути отримані в умовах ДТП (зіткнення мопеда та велосипеда). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 25.09.2020р. Відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: перелом кісток мозкового та лицевого черепу (вдавлений перелом лобної кістки, переломи правої скроневої кістки, стінок правої орбіти, правої верхньощелепної пазухи, правої виличної кістки); забій-розтрощення головного мозку, забійна рана лоба, гематома повік правого ока - згідно з п. 2.1.3 «а», «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

-Випискою №10871 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 , згідно якої останній доставлений каретою швидкої допомоги в приймальне відділення МКЛ №11. Після проведення КТ- дослідження та на підставі збору клінічного анамнезу, хворий госпіталізований в нейрохірургічне відділення.25.09.2020 ургентно була проведена операція видалення багатоосколкового вдавленного перелому лобної кістки справа. Після стабілізації загального стану переведений в відділення ЩЛХ для подальшого лікування (05.10.2020). 06.10.2020 хворому проведена операція металоостеосинтез вилицево-орбітального комплексу справа, встановлені кісткові фіксатори. Призначена комплексна медикаментозна терапія (антибактеріальна, протизапальна, протинабрякова, симптоматична терапія). 16.10.2020- в задовільному стані, виписаний із стаціонару, на амбулаторне лікування до сімейного лікаря.

-Висновком комп`ютерної томографії ДЦ «Південь- Укрмедтех» від 25.09.2020р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлено множинні переломи кісток лицьового черепа. Субдуральний крововилив у правій лобовій ділянці. Вогнища геморагічних ударів у правій лобовій частці.

-Висновком комп`ютерної томографії головного мозку ДЦ «Вітамед-І» від 26.09.2020р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлено після о/л удари головного мозку, множинні переломи лицевого та мозкового черепа зазначеної локалізації. Гемосинус

Речовими доказами:

- мопед марки Yamaha, без реєстраційного номеру та велосипед марки State bicycle, які зберегли на собі сліди мешканічних ушкоджень під час ДТП.

-відеозапис з камери зовнішнього спостереження системи відеоспостереження «Безпечне місто», що знаходиться на перехресті вул. Дерибасівська - вул. Гаванна, на якій зафіксовано обставини події ДТП від 25.09.2020 року на вул. Дерибасівська напроти буд. 20 в м. Одесі.

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Так, обвинувачений не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, його покази узгоджуються із показами потерпілого ОСОБА_9 та письмовими доказами.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованих стороною обвинувачення злочину, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст.291 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення за ст.291 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, які спричинили тяжкі наслідки.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочинів, особу винного, відсутність обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ст.291 КК України є нетяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який характеризується необережністю, та карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до п`яти років.

ОСОБА_4 перебуває у віці 20 років, із середньою освітою, працює неофіційно офіціантом у закладі громадського харчування, одружений, має на утриманні дружину та малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно утримує смію, має нестійкі та невеликі доходи, позитивно характеризується за місцем мешкання, підтримує міцні соціальні зв`язки, зареєстрований та мешкає в Одеській області, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

До початку судового розгляду обвинувачений висловлював незгоду із висунутим обвинуваченням, утім в суді у повному обсязі визнав свою винуватість та розкаявся, просив суворо його не карати, частково відшкодував потерпілому майнову шкоду у загальному розмірі 20 000 гривень. Обіцяє у майбутньому продовжити здійснювати відшкодування щомісяця із урахуванням майнового стану та доходів. Поведінка обвинуваченого в суді свідчить про те, що останній не бажав настання тяжких наслідків, дійсно шкодує про вчинений злочин та намагається в міру своїх можливостей усунути заподіяну шкоду.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

На підставі ч.2 ст. ст. 66 ККУ суд також відносить до обставин, що пом`якшують покарання: вчинення злочину вперше і з необережності, позитивну характеристику у побуті, часткове відшкодування завданої майнової шкоди, наявність на утриманні дружини та малолітнього сина 2022 року народження.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обвинувачений свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував вчинення ним чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинили тяжкі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Суд звертає увагу, що дії потерпілого ОСОБА_9 також сприяли виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди оскільки останній, керуючи транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, також допустив низку порушень вимог ПДР, а саме:

- у порушення п.2.3.г ПДР під час руху на мопеді не перебував у застебнутому мотошоломі;

- у порушення п.26.3 ПДР здійснював рух на мопеді у пішохідній зоні;

- у порушення п.2.1.а ПДР не мав посвідчення на керування транспортним засобом.

При цьому, за умови дотримання потерпілим вимог п.2.3.г ПДР можливо було запобігти настанню тяжких наслідкам у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, оскільки мотошолом істотно знижує ризик отримання важких черепно-мозкових травм.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість, характер і наслідки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, сімейний стан, поведінку, приймаючи до уваги вказані пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, вчинення злочину вперше і з необережності, позитивна характеристика у побуті, часткове відшкодування завданої майнової шкоди, наявність на утриманні дружини і малолітнього сина 2022 року народження, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений ним з необережності злочин, передбачений ст. 291 КК України, покарання у вигляді обмеження волі із випробуванням, оскільки на думку суду його подальше виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання справедливим та достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо цивільних позовів.

1. Прокурором в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №11» заявлено цивільний позов, в якому прокурор просить стягнути з обвинуваченого на користь держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №11» кошти у розмірі 10411 грн. 80 копійок в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його в повному обсязі.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог прокурора необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Також ст.129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову. Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Частина 6 тієї ж статті передбачає обов`язок суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі забезпечити, щоб права, надані законом стороні, могли бути ефективно реалізовані. При цьому ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру». Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту. Втім, зазначених положень прокурором при звернення до суду із цивільним позовом дотримано не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня №11». При пред`явленні позову прокурор обмежився констатацією фактів вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, витрат медичної установи на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 і формальним посиланням на норми статей 36, 128 КПК України. Також позов не містить обґрунтування і тих обставин, що у даному випадку захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або що такий орган відсутній. Така позиція узгоджується з позицією Другої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеною в постанові від 21 січня 2020 р. (провадження № 51-5135 км 19, справа № 559/55/15-к). Урегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18 надала наступні висновки. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позов без задоволення у зв`язку з тим, що прокурор не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема не довів, що КУ «Міська клінічна лікарня №11», яку прокурор зазначив у якості позивача, не здійснюють своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що у прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_12 , який подав цивільний позов, відсутні відповідні процесуальні повноваження, оскільки КУ «Міська клінічна лікарня №11» видано довіреність на представництво інтересів Одеській обласній прокуратурі, яка є окремим структурним підрозділом.

2. Представником потерпілого- адвокатом ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_9

заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди у розмірі 191548 гривень та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, завданої злочином.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2.1 В обґрунтування позовних вимог представник потерпілого посилався на наступне.

Потерпілий ОСОБА_9 в результаті протиправних дій обвинуваченого отримав значні тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно - мозкової травми - перелому кісток мозкового та лицевого черепу (вдавленого перелому лобної кістки, переломів правої скроневої кістки, стінок правої орбіти, правої верхньощелепної пазухи, правої виличної кістки); забою-розтрощення головного мозку; забійної рани лобу, гематоми повік правого ока, що слугувало підставою для негайної госпіталізації останнього до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В умовах даної події, фактичні дії відповідача, перебувають у причинному зв`язку з фактом настання ДТП. 25 вересня 2020 року потерпілого перевезено та госпіталізовано до нейрохірургічного відділяння КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР де він проходив лікування до 16.10.2020 року. В період стаціонарного лікування, 25.09.2020 цивільному позивачу були проведені оперативні втручання - видалення багато осколкового вдавленого перелому лобної кістки справа. Після стабілізації загального стану 05.10.2020 переведений у відділення щелеп- лицьової хірургії для подальшого лікування. 06.10.2020 проведена операція метало синтез вилецево-орбітального комплексу справа, встановлені кісткові фіксатори. Призначена комплексна медикаментозна терапія. 16.10.2020 потерпілий в задовільному стані, виписаний зі стаціонару, на амбулаторне лікування, до сімейного лікаря. Призначені лікувальні рекомендації: спостереження у сімейного лікаря, санація порожнини рота, зняття кісткових фіксаторів через 6 місяців, в плановому порядку в умовах стаціонару ЩЛХ. Дані твердження підтверджуються копією виписки №10871 з медичної картки стаціонарного хворого та консультаційними довідками-висновками лікарів, копії яких долучаються до цивільного позову.

25.09.2020, 26.09.2020, 20.02.2021 року Цивільному позивачу було проведено комп`ютерну томографію головного мозку, за результатами яких складено відповідні протоколи, що підтверджують вищеперераховані тілесні ушкодження. Дані твердження підтверджуються копіями протоколів комп`ютерної томографії від 25.09.2020, 26.09.2020, 20.02.2021року, та копіями касових чеків про сплату вартості вказаних досліджень на загальну суму 3 000 (три тисячі ) гривень. В подальшому, на підставі акту огляду МСЕК , цивільному позивачу було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №170382 від 30.04.2021 року, якою присвоєно ОСОБА_9 другу групу інвалідності. Вище викладені травми є наслідком дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 25.09.2020 року з вини цивільного відповідача, життя позивача починаючи з 25.09.2020 року повністю залежить та підтримується за допомогою прийняття ліків, проходження медичних процедур, постійних медичних оглядів та оперативних втручань. Загалом позивач просив стягнути з обвинуваченого майнову шкоди у розмірі 191548 гривень.

2.2 Обвинувачений в судовому засіданні просив задовольнити позов частково в частині документально підтверджених витрат за проведене лікування фізичної травми потерпілого, заподіяної внаслідок його протиправних дій. Обвинувачений також визнав цивільний позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.

2.3 Судом встановлено наступне.

Отримання ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_4 вимог ПДР, зазначених у обвинувальному акті, які останній беззаперечно визнав. Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведена у повному обсязі наведеними доказами.

Позивачем документально підтверджено та приєднано до позову витрати на медичне обстеження та лікування ОСОБА_9 у загальному розмірі 55 740 гривень 32 копійки у вигляді копій фіскальних чеків та квитанцій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи викладене, встановивши, що позивач письмових доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги у повному обсязі суду не надав, суд задовольняє позов в частині відшкодування майнової шкоди в рамках документально підтверджених витрат у розмірі 55740 гривень 32 копійки гривень.

Враховуючи, що обвинувачений добровільно частково відшкодував майнову шкоду у розмірі 20 000 гривень, то відшкодуванню підлягають 35 740 гривень 32 копійки.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, судом встановлено наступне.

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Частинами 4-5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, що стосується розміру моральної шкоди, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом враховано характер отриманих ушкоджень здоров`я потерпілим, які мають своїм наслідком втрату працездатності та повноцінного фізіологічного та біологічного способів життєдіяльності та життя в цілому, необхідності постійного лікування, а також присвоєння другої групи інвалідності потерпілому. Завдана здоров`ю потерпілого шкода є непоправною, та має наслідком проходження лікування, тривалої реабілітації та порушення нормального способу життя.

Разом з цим, суд не може залишити поза увагою той факт, що дорожньо-транспортна пригода та тяжкі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, а саме: відкрита проникаюча черепно - мозкова травма, перелом кісток мозкового та лицевого черепу (вдавлений перелом лобної кістки, переломи правої скроневої кістки, стінок правої орбіти, правої верхньощелепної пазухи, правої виличної кістки), забій-розтрощення головного мозку; забійна рана лобу, гематоми повік правого ока - настали і в результаті недотримання потерпілим вимог ПДРУ, а саме:

- у порушення п.2.3.г ПДР ОСОБА_9 під час руху на мопеді не перебував у застебнутому мотошоломі;

- у порушення п.26.3 ПДР потерпілий здійснював рух на мопеді у пішохідній зоні;

- у порушення п.2.1.а ПДР не мав посвідчення на керування транспортним засобом.

Зазначені обставини мають суттєве значення для визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Тому суд вважає, співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з обвинуваченого грошових коштів у сумі 40 000 гривень.

Щодо інших питань.

Процесуальні витрати у розмірі 6128, 94 гривень, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави у повному обсязі на підставі п.3 ч.1 ст. 118 КПКУ.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-90 КК України, ст.ст.1-380 КПК України, ст. 1206 ЦКУ, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один ) рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем його проживання.

У задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого - відмовити.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди 35 740 гривень 32 копійки, в якості відшкодування моральної шкоди - 40 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 6128, 94 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2020 року з велосипеду марки State bicycle.

Речові докази:

- мопед марки Yamaha, без реєстраційного номеру вважати повернутим під зберігальну розписку потерпілому.

- велосипед марки State bicycle - вважати повернутим під зберігальну розписку обвинуваченому.

- CD - диск з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження системи відеоспостереження «Безпечне місто» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:

13.12.2022