Дата документу 24.01.2023 Справа № 331/2266/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/636/23 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2266/22Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Димитрове Оріхівського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_2 , проживає у АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 13.03.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що ризики нічим не доведені. Прокурор взагалі не надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а звернувся до суду усно при розгляді справи по суті. Обвинувачений є військовослужбовцем, має постійне місце роботи, проживання, має неповнолітню дитину. Крім того, ОСОБА_8 у вчиненні інших кримінальних правопорушень не підозрюється, цивільні позови до нього не заявлено, обставини, які обтяжують покарання відсутні, перебуває під вартою тривалий час, розмір застави є неспіврозмірним. Лише суворість можливого покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції не розглянув можливість застосування усіх інших менш суворих запобіжних заходів.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалася.

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.4 ст.185 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, оскільки підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, які відносяться до категорії тяжких злочинів, і за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Також встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 наразі триває, докази не досліджені, не допитані свідки та потерпілі, анкетні дані та адреси проживання яких відомі, а тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризиків незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність у ОСОБА_8 позитивних характеризуючих обставин не можуть бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Колегія суддів вважає, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачені ст. 177 КПК ризики продовжують існувати, а підстави для застосування до обвинуваченого жодного більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Перевіряючи доводи щодо неспівмірності розміру застави, колегія суддів дійшла висновку, що розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК обов`язків та визначений із урахуванням положень п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, бо вони також не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4