Справа № 953/87/23
н/п 1-кп/953/595/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001648 від 02.06.2022 за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Гроза, Шевченківського району Харківської області, громадянки України, із неповною вищою освітою, заміжньої, працюючої головним спеціалістом інформаційного відділу Шевченківської селищної ради, раніше не судимої, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова 05 січня 2023 року надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001648 від 02.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою судді від 06 січня 2023 року у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання з`явилися прокурор, захисник та обвинувачена.

Прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 2 місяці. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинуваченої був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 29.01.2023 року, за час перебування обвинуваченої під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченої жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої. Також прокурор просить призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_3 , захисник обвинуваченої ОСОБА_5 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Щодо задоволення клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема домашній арешт. Захисник ОСОБА_5 просила врахувати особу ОСОБА_3 , яка раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки та не має наміру ухилятися від явки до суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винною у інкримінованому злочині, вона може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у колабораційній діяльності, яка пов`язана із добровільним зайняттям нею посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, суд приходить до висновку, що в цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім того, беручи до уваги, що обвинувачена зареєстрована та проживає у смт. Шевченкове, Куп`янського району Харківської області, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченої, ризик переховування останньої та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим. Крім того, за адресою місця проживання у обвинуваченої склались сталі зв`язки з місцевими мешканцями, які підтримували військову агресію та можуть сприяти ОСОБА_3 , уникнути покарання, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При оцінці наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченої на свідків.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.

Застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Не можливе і застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на час розгляду клопотання до суду не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно обвинуваченої саме такого запобіжного заходу. Крім того, застосування вказаного запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки, та не зменшить наявність вищевказаних ризиків та жодним чином не зможе перешкодити їх реалізації.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який.

Обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, можливість незаконно впливати на свідків, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, тому підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні та актуальні, продовження саме такого запобіжного заходу є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 ч. 5 КК України, керуючись правилами ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, тому що застава не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний резонанс у суспільстві.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченої кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду вчинити інше кримінальне правопорушення.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню з підстав перелічених вище.

Під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не встановлено.

При підготовці до судового розгляду прокурором також заявлено клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, проти якого не заперечували інші учасники і яке підлягає задоволенню.

Враховуючи думку сторін та те, що всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені, суд вважає за необхідне закінчити підготовче провадження, та призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 217, 314-316, 334, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001648 від 02.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 26 січня 2023 року об 14 годині 00 хвилин у приміщенні Київського районного суду м. Харкова, поверх 2, зал судових засідань № 13 (м. Харків, 61128, вул. Валентинівська, 7-б).

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 25 березня 2023 року включно.

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю до 25 березня 2023 року до 24 години 00 хвилин включно.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику Харківського слідчого ізолятора, де утримується обвинувачений для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24 січня 2023 року о 15-00 годині.

Суддя: ОСОБА_1