ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002772 від 10.09.2022 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, розлученого, освіта загальна середня, не працевлаштованого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13.09.1989 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

2) 01.03.1993 Чернівецьким ОС за ч. 1 ст. 86, ст. 44, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 89, ст. 42-43 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна;

3) 08.06.2001 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

4) 01.12.2005 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

5) 12.09.2008 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 286, ст. 69, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 263, ст. 69, ч. 1 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 10 вересня 2022 року.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

_____________________________________________________________________________

ЄУНСС 727/11149/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Номер провадження 11-кп/822/68/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційних скарги та узагальнені доводи апелянтів.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі санкції ч.4 ст.185 КК Україн.

Посилаються на те, що ОСОБА_7 надав правдиві показання, чим сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, має позитивну характеристику.

Обвинувачений також вказує, що частково повернув викрадені речі, попросив пробачення у потерпілої, а також що він має на утриманні неповнолітню дитину.

Таким чином, обвинувачений та захисник вважають, що наявні підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку районного суду, В період часу з 22 год. 00 хв. 09.09.2022 по 07 год. 00 хв. 10.09.2022 ОСОБА_7 , шляхом розбиття переднього правого скла вікна автомобіля марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований по вул. Г. Майдану, 75, м. Чернівці, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті таємне викрадення чужого майна та незаконне збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до вказаного автомобілю, звідки таємно викрав майно та грошові кошти, які належні ОСОБА_9 на загальну суму 21279 гривень 45 копійок, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Кримінальне провадження розглядалось судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений не подавав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, а тому на підставі ч.5 ст.401 КПК України, у судове засідання не викликався.

Захисник підтримала подані апеляційні скарги та просила їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити без змін вирок районного суду.

Потерпіла в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату і час апеляційного розгляду. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення апелянтами не оспорюються, то ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався.

При призначенні суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин під час непогашеної судимості за аналогічні злочини, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Обставиною, що пом`якшує покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Що стосується доводів апеляційних скарг про необхідність застосувати положення ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

З вироку вбачається, що районним судом встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання, що виключає можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

З матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено інших обставин, які б могли бути визнані такими, що пом`якшують покарання, оскільки протягом досудового розслідування ОСОБА_10 відмовлявся від надання показань та не сприяв розслідуванню, а викрадене майно було повернуто потерпілій працівниками поліції, а не обвинуваченим.

Таким чином, врахувавши фактичні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, районний суд дійшов висновку про те, що наявні обставини не свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Судом першої інстанції враховано всі обставини, на які посилається сторона захисту у своїх апеляційних скаргах, а доказів щодо наявності в обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини матеріали справи не містять.

Діючи в межах своїх дискреційних повноважень, суд не знайшов підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 та призначив покарання в найнижчих межах санкції ч.4 ст.185 КК України, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст.69 КК України є належним чином вмотивованим.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, в результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Істотних порушень, які б стали безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

24.02.2023 року

(дата засвідчення копії)