Номер провадження: 11-сс/813/1766/22
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.11.2022 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої ін станції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 146 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною розпорядження на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 101, яке зареєстроване на праві приватної власності за підозрюваним ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов переконання про те, що накладення арешту на майно є необхідним з метою забезпечення можливого відшкодування шкоди, оскільки у вказаному провадженні заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 із зазначенням матеріальної шкоди у розмірі 18 000 та моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 адресований до Київського райсуду м. Одеси, водночас в матеріалах провадження відсутні докази його прийняття слідчим та прокурор. Окрім того, позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України. Відповідно до зберігальної розписки ОСОБА_10 слідчим було передано останньому планшет та мобільний телефон. Саме на заволодіння вказаними предметами ОСОБА_10 посилається як на матеріальну шкоду. Таким чином, матеріальна шкода в рамках вказаного кримінального провадження відсутня. Розмір моральної шкоди взагалі у позовній заяві не обґрунтований.

- ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.11.2022 було накладено арешт на автомобіль ОСОБА_7 , ринкова вартість якого становить 209 070 грн., що в повній мірі забезпечує цивільний позов;

- слідчим не доведена наявність ризиків, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, а лише формально зазначено про припинення будь-яких спроб відчуження майна, окрім того не доведено, що ОСОБА_7 намагався чи мав наміри відчужувати таке майно.

Посилаючись на викладене вище, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положення зазначеної вище норми узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що у вказаному провадженні заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_10 до підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_11 із зазначенням матеріальної шкоди у розмірі 18 000 та моральної шкоди у сумі 200 000 грн., тобто на загальну суму 218 000 грн.

Водночас, ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.11.2022 було накладено арешт на автомобіль ОСОБА_7 .. Разом з тим, захисником була надана інформація, відповідно до якої розрахункова вартість зазначеного автомобіля становить близько 209 070 грн., що фактично покриває розмір шкоди, як майнової так і моральної, яка визначна у цивільному позові.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження прокурора відносно того, що визначена розрахункова вартість автомобіля не є точною, водночас зауважує, що стороною обвинувачення точний розмір шкоди також визначений не був.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зазначеною вище ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.11.2022 арешт на автомобіль був накладений з аналогічних підстав з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов).

Більш того, приписами ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Водночас, апеляційний суд не перевіряє доводи захисника відносно необґрунтованості цивільного позову, оскільки вирішення вказаного питання не відноситься до повноважень слідчого судді, а вирішується судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального проваджен

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що у вказаному провадженні не доведена необхідність накладення арешту, а рішення слідчого судді є таким, що необґрунтовано порушує право власності ОСОБА_7 , у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.11.2022, якою в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 накладено арешт із забороною розпорядження на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 101, яке зареєстроване на праві приватної власності за підозрюваним ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту із забороною розпорядження на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 101, яке зареєстроване на праві приватної власності за підозрюваним ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15