ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/901/23 Справа № 215/3537/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який не є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 18.07.2022 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання, з 29 липня 2022 року.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у грабежі, вчиненому повторно в умовах воєнного стану за наступних обставин.

ОСОБА_6 29.07.2022, приблизно о 09.00 годині, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, направився на вулицю, а саме до магазину продовольчих товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в приміщенні колишнього дитячого садочку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрів раніше знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сумісно з якими, придбавши алкогольні напої у вищевказаному магазині, почав їх розпивати біля зазначеного місця.

Приблизно о 12.00 годині вказаного дня, ОСОБА_6 , будучи у компанії вищевказаних осіб, змінив своє місце знаходження, перемістившись у інший бік дитячого садочка, де знаходився раніше незнайомий йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сівши неподалік від останнього, продовжив вживати алкогольні напої.

Будучи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_6 побачив у ОСОБА_9 сумку (бананку), сірого кольору, яка висіла в останнього на грудях в положенні «через плече» та у ОСОБА_6 виник прямий злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме вищевказаної сумки (бананки) сірого кольору, що має три відділення які зачиняються на замок типу «молнія», та в якій зберігався мобільний телефон ZTE Blade A31 plus, синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , придбаний в червні 2022 року, ID-паспорт, карточка «Заробітня плата» банку «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , окуляри для зору в чорній пластиковій оправі в силіконовому чохлі, що належать потерпілому ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи повторно, з прямим умислом та з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скрутне матеріальне становище громадян в країні у період воєнного стан, у присутності потерпілого ОСОБА_9 , усвідомлюючи те, що він може бачити та розуміти характер його дій, а також розуміючи, що за його діями спостерігають ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які сумісно з потерпілим можуть чинити перешкоду його злочинним діям, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який не очікував будь-яких протиправних дій по відношенню до себе, після чого мовчки схопив рукою за ремінь вищевказаної сумки та шляхом ривка зірвав її з потерпілого, та розуміючи, що отримав реальну можливість скористатися викраденим ним майном, покинув дану ділянку місцевості, побігши в сторону Закарпатського житлового масиву, утримуючи при собі вищевказане майно, яке у подальшому обернув на власну користь, розпорядившись на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, призначити йому остаточне покарання у виді 07 років 1 місяць позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність у нього матері, яка є інвалідом 3-ої групи та пенсіонеркою. Просить на підставі ч.1 ст. 71 КК України при частковому складанні невідбутої частини покарання з оскарженим вироком зменшити строк позбавлення волі до 7 років 1 місяця.

Прокурор у письмовому запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 просить апеляційний розгляд здійснити за його відсутності.

Враховуючи, що інші учасники судового розгляду повідомлені належним чином про день, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про апеляційний розгляд за їх участі або про відкладення такого розгляду не надали, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд відповідно до вимог ст. 406 КПК України в письмовому апеляційному проваджені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_11 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 67 КК України, а також обставини, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого (щире розкаяння).

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який звертався за допомогою до лікаря-психіатра з 2016 року з приводу емоційно-нестабільного розладу особистості, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з липня 2016 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання декількох психоативних речовин, синдром залежності, раніше судимий, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, громадською корисною працею не займається, не є особою з інвалідністю, шкода відшкодована потерпілому, та суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння та відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності.

Також, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного покарання, суд першої інстанції урахував, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив в період відбування покарання з випробуванням, призначеним за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року, а тому обґрунтовано визначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

Також судом було враховано і особу обвинуваченого, а тому відповідні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що у нього є мати, яка є інвалідом 3-ої групи та пенсіонеркою, оскільки як слідує з матеріалів провадження останній ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається. Крім того, в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту перебування на його утриманні матері похилого віку та неможливість її самостійно себе забезпечувати або про визнання обвинуваченого його опікуном.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Під час апеляційного перегляду оскарженого вироку підстав для застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та для призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, колегією суддів встановлено не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4