ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3404/22 Справа № 932/5356/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №000553 від 02.09.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним та засудженого за ч.ч.1,4 ст.358 та ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України (далі- КК)до покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладені обовязки, передбачені п.п.1,2 ч.1ст.76 КК.

Долю речових доказів та процесуальнх витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінальних проступків за наступних обставин.

ОСОБА_8 , приблизно в липні 2022 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування встановити не видалось можливим, перебуваючи на ринку по АДРЕСА_2 , маючи умисел на підроблення посвідчення з метою його використання, придбав у раніше незнайомого чоловіка пустий бланк посвідчення Ветеран праці, з метою його подальшого використання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, ОСОБА_8 взяв пустий бланк посвідчення Ветеран праці та заповнив його на своє ім`я ОСОБА_8 , посвідчення - 16/542, дата видачі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , Головне управління праці та соціального захисту, зробивши рукописні записи та підписи барвниками синього та чорного кольорів, вклеїв кольорову фотокартку зі своїм зображенням, розмірами 30х40 мм та зробив відбитки круглої печатки у посвідченні саморобним способом, а саме за допомогою аверсу монети Національного банку України номіналом 50 копійок, з метою використання в подальшому.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.358 КК, як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права або звільняє від обовязків, з метою використання його підроблювачем.

02 вересня 2022 року о 09.30 год. ОСОБА_8 , знаходячись поряд з буд. АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175-1 КУпАП, де діючи умисно, з метою використання завідомо підробленого посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, достовірно знаючи та розуміючи, що йму ніколи не видавалося посвідчення Ветеран праці, надав працівникам поліції у якості документа, який підтверджує його особистість, завідомо підроблений документ, а саме посвідчення Ветеран праці з серійним номером 16/542 заповненим на ім`я ОСОБА_8 , видача якого здійснюється відповідно до постанови КМУ №521 від 29.07.1994 Про порядок видачі посвідчення та нагрудного знака Ветеран праці, тим самим використав завідомо підроблений документ.
Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано а ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підробленого документа.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєні кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.ч.1,4 ст.358 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через суворість. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання не одружений. За відсутністю обтяжуючих та за наявності пом`якшуючих обставин щире каяття та повне визнання вини, захисник вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим та не відповідає меті покарання, визначеної статтями 50, 65 КК. Тому просить апеляційний суд змінити вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року та пом`якшити ОСОБА_8 покарання, а саме призначити покарання: - за ч.1 ст.358 КК у виді 6 місяців обмеження волі; - за ч.4 ст.358 КК у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покласти на нього обовязки, передбачені п.п.1,2 ч.1ст.76 КК.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних проступків за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.ч.1,4 ст.358 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.2 ст.382 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються захисником в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що сторона захисту фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень за ч.ч.1,4 ст.358 КК, які згідно зі ст.12 КК відноситься до кримінальних проступків, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, раніше не судимий, характеризується позитивно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК, суд визнав - його щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК, судом не встановлено.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, як за кожне вчинене кримінальне правопорушення окремо, так і в їх сукупності, із застосуванням положень статей 75, 76 КК.
З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що такий вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для зміни вироку суду та помякшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції кожної статті кримінального закону та з урахуванням правил призначення покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень на піставі ч.1 ст.70 КК.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.ч.1,4 ст.358 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4