Провадження № 1-кп/204/800/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000878, внесене до ЄРДР 14.10.2022, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська найшло вищезазначене клопотання.
Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується за ч. 4 ст. 405 КК України. Розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого йому злочину, з метою уникнення понесення покарання, обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. ОСОБА_5 може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Імовірність впливу свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому він обвинувачується як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу. Наявність ризику переховування від суду складатиме суть ризику того, що ОСОБА_5 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі військові. Більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, а досягнення мети, визначеної ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативи застави.
У судовому засіданні прокурор підтримав вищезазначене клопотання та просив його задовольнити.
Захисник та обвинувачений у судовому засіданні не заперечували проти клопотання прокурора.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши сторін, суд зазначає наступне.
Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Положеннями статей 131-132, 176 КПК України, визначено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених у тому числі ст. 405 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).
При розгляді цього клопотання, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою, при наявності обґрунтованої підозри.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відтак, у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він буде зобов`язаний повернутися до місця несення служби на територію Покровського району Донецької області, поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій та призвести до ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Маючи безперешкодний доступ до зброї, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню та чинити незаконний вплив на свідків оскільки, з огляду на обставини, які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_5 характеризується схильністю до насилля. Крім того, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватості, він може переховуватися від суду, адже ризик втечі може бути розцінений ним як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання. Водночас, оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем, зазначені дії можуть автоматично спричинити вчинення ним військових кримінальних правопорушень.
Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ст. 405 Кримінального кодексу України.
З огляду на викладене, враховуючи доведеність обґрунтованості підозри, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України, суд вбачає підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів до 03 лютого 2023 року включно без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1