Справа № 522/6250/23
Провадження по справі № 1-кс/522/2026/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

05 квітня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000358 від 14.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, про накладення арешту на майно, а саме на садовий будинок загальною площею 19,8 кв.м., житлова площа 18.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та земельну ділянку, кадастровий номер: :52:021:0078, площею 0,0536 га, яка розташована за адресою: Одеська обл.., м. Одеса, провулок Колективний, будинок 4 В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000358 від 14.03.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

13.03.2023 року до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із письмовою заявою звернувся гр.-н ОСОБА_4 , про те, що в період 2022 року невстановлені особи, шляхом підробки документів, заволоділи майном гр.-ки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитаний за кримінальним провадженням у якості свідка гр.-н ОСОБА_4 зазначив, що гр.-ка ОСОБА_5 , 1954 р.н. є його давньою знайомою. Так у власності гр.-ки ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка із садовим будинком, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Йому достовірно відомо, що вказану земельну ділянку із садовим будинком гр0-ка ОСОБА_5 отримала у спадщину, яку оформлювала у 2018 році. Після оформлення спадщини, приблизно через один місяць гр.-ка ОСОБА_5 виїхала до республіки Германія, та до теперішнього часу на територію України не приїжджала. 01.02.2023 року йому стало відомо, що на різних сайтах оголошень у всесвітній мережі Інтернет наявні оголошення щодо продажу земельної ділянки із садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . В розмові із ОСОБА_5 йому стало відомо, що остання не має намірів продавати зазначений об`єкт нерухомості, який їй належить на праві приватної власності, жодних осіб вона не прохала викладати оголошення з приводу продажі об`єкта нерухомості. При цьому гр.-ка ОСОБА_5 була дуже здивована інформацією щодо продажу її приватної власності, та попросила його з`ясувати обставини та звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою. На прохання ОСОБА_5 щодо зясування обставин вказаної події, йому стало відомо, що на початку грудня 2022 року невідома особа від імені ОСОБА_5 уклала договір дарування із гр.-ном ОСОБА_6 . Предметом дарування виступає земельна ділянка та садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином він зробив висновок, що вказаний договір є підробленим, так як гр.. ОСОБА_5 в 2022 році в Україну не приїжджала.

Так, до матеріалів кримінального провадження долучені копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2017 року на садовий будинок під АДРЕСА_1 , загальною площею 19,8 кв.м., в тому числі житловою площею 18,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0536 га, кадастровий номер: :52:021:0078, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за №767 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2017 року на земельну ділянку під АДРЕСА_1 , площею 0,0536 га, кадастровий номер: :52:021:0078, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за №768. Відповідно до відомостей, зазначених у вказаних свідоцтвах, спадкоємцем є гр.-ка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 садовий будинок загальною площею 19,8 кв.м., житлова площа 18.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час право власності зареєстровано за гр.-ном ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 земельна ділянка, кадастровий номер: :52:021:0078, площею 0,0536 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час право власності зареєстровано за гр.-ном ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

28.03.2023 року зазначені об`єкти нерухомості визнані за кримінальним провадженням речовими доказами.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином, є достатньо підстав вважати, що зазначені об`єкти нерухомості (речові докази) можуть бути пошкоджені, знищені чи відчужені, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Арешт вказаних об`єктів нерухомості як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаних речей в якості речового доказу.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотанні майно.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги свого клопотання підтримала в повному обсязі.

Власниця майна ОСОБА_5 , 1954 року народження, в судове засідання не зявилась, згідно наданого рапорту старшого слідчого СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНПв Одеській області ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_5 тривалий час перебуває в Німеччині, у зв`язку із введеним на території України воєнним станом, не має можливості прибути на територію України, просила здійснити заходи відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1)Правова підстава для арешту майна.

2)Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3)Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4)Наслідки арешту майна для підозрюваного та/або інших осіб.

Правова підстава для арешту майна.

Завданням арешту майна є збереження нерухомого майна як речового доказу у кримінальному провадженні. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000358 від 14.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, тобто у вчиненні дій, направлених на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Вказане кримінальне провадження було відкрите на підставі заяви про злочин, згідно якої в період 2022 року невстановлені особи, шляхом підробки документів, заволоділи майном ОСОБА_5 на суму близько 4 180 000 грн.

Відповідно до матеріалів клопотання слідчого встановлено, що згідно свідоцтва про право спадщини за заповітом у власність гр. ОСОБА_5 отримала земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0536 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, кадастровий номер: :52:021:0078.

Згідно наданої копії договору дарування від 05.12.2022 року, ОСОБА_5 (дарувальник), передала ОСОБА_6 (обдаровуваний) садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 19.8 кв.м, в тому числі житловою площею 18.8 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0536 га, кадастровий номер 0:52:021:0078, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано в реєстрі за № 452 приватним нотаріусом ОСОБА_7 .

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна в якості речового доказу, у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що нерухоме майно має значення для доказування під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки зазначені в клопотанні об`єкті нерухомості відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчої судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна.

На цьому етапі слідчий суддя оцінює лише обставини, що стосуються арешту майна та які мають значення для прийняття рішення стосовно накладення чи не накладення такого арешту (визначені вище). Слідчий просить накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження (ч. 2 ст. 170 КПК України).

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до відчуження передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Враховуючи те, що зазначений в клопотанні об`єкт нерухомого майна визнаний речовим доказом, а незастосування арешту вказаного майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, може привести до його переоформлення, відчуження або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, арешт майна є достатнім для збереження в якості речових доказів, слідчий суддя вважає, що таке втручання є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки втручання у право власності пов`язано із здійсненням кримінального провадження щодо вчинення злочину, пов`язане з заволодінням майном шляхом вчинення шахрайських дій, а тому таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності із дотриманням справедливого балансу між суспільним інтересом та захистом права власності особи, при цьому враховуючи, що досягнення мети даного кримінального провадження неможливо у інший спосіб, окрім як застосуванням такого заходу забезпечення як арешт майна.

При цьому належить обмежити права власності лише в частині відчуження майна, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій, з метою запобігання його зміни чи знищенню, оскільки право розпорядження майном - це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

З пояснень слідчого в судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування ще будуть перевірятись обставини укладення договору дарування, будуть призначенні відповідні експертні дослідження на достовірність вказаних документів, та в подальшому, після отримання результатів проведення слідчих дій, буде ще додатково вирішуватись питання щодо зміни кваліфікації вказаного кримінального провадження.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вважаю можливим розгляд клопотання провести без виклику власника, володільця майна, на підставі ч.2 ст. 163 КПК України, оскільки слідчим в клопотанні було обґрунтовано доведено, що у разі обізнаності володільця майна про ініціювання застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, існує реальна загроза незаконного відчуження вказаного в клопотанні нерухомого майна третім особам, здійснення перереєстрації вказаного майна, що ускладнить проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на садовий будинок загальною площею 19,8 кв.м., житлова площа 18.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та земельну ділянку, кадастровий номер: :52:021:0078, площею 0,0536 га, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Колективний, будинок 4 В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), із забороною права відчуження вказаного майна, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 06.04.2023 року о 15:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_8

05.04.2023