Справа № 199/3272/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, в якій заявник просить зобов`язати керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра розглянути його скаргу на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000043, подану 11.03.2023 року.

У своїй скарзі заявник зазначає, що 11.03.2023 року він подав керівнику Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра скаргу на недотримання розумних строків в рамках кримінального провадження №0000043.

15.03.2023 року першим заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 вказану скаргу було розглянуто, та відповідь була оформлена листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Заявник зазначає, що вказане рішення прокурора не відповідає критеріям належного розгляду скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000043, тому просив зобов`язати прокурора вищого рівня розглянути його скаргу від 11.03.2023 року, відповідно до ст.28 КПК України.

Вивчивши подану скаргу, суд вважає, що скарга підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, як бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

11.03.2023 року ОСОБА_2 подав керівнику Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра скаргу на недотримання розумних строків в рамках кримінального провадження №0000043.

15.03.2023 року першим заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 вказану скаргу було розглянуто, та відповідь була оформлена листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування.

Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

Згідно матеріалів скарги, слідчим суддею встановлено, що 15.03.2023 року першим заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 вказану скаргу було розглянуто, та відповідь була оформлена листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Відповідно до вказаної відповіді, першим заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 розглянуто скаргу протягом трьох днів після її подання та надано слідчому обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, була невідкладно письмово повідомлено про результати її розгляду.

Таким чином скарга ОСОБА_2 була розглянута.

Скаржник у своїй скарзі не ставить питання про скасування рішення прокурора вищого рівня, оформленого листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Також, суд звертає увагу, що скарга подана російською мовою, що не відповідає вимогам КПК України.

Виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КПК, законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII (ст.12), "Про забезпечення функціонування української мови як державної" від 25 квітня 2019 року №2704-VIII (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1,2 ст. 14), згідно яких документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль, в тому числі, на стадії досудового розслідування провадження мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Слідчий суддя вважає, що виклавши свою скаргу іноземною мовою, заявник порушив вищевказані норми закону, що є підставою для повернення йому скарги, роз`яснивши заявнику його право на повторне звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

При цьому, слідчий суддя також керується правовими висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 21.01.2019 (справа N 61-49091ск18), від 07 червня 2019 року (справа N 826/10114/17), від 03 вересня 2020 року (справа N 826/6286/17), від 29 жовтня 2020 року (справа N 815/1958/16), від 07 грудня 2020 року (справа N 138/132/20), а також у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 року у справі N 160/27610/21, та у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 19 вересня 2022 у справі N 521/12324/18, зазначивши, що вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою, крім вищенаведених висновків, також викладені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі N 11-955зі19 (9901/98/19) та від 12 лютого 2020 року у справі N 9901/12/20 (П/9901/12/20).

Частина 1 статті 29 КПК України закріплює положення, згідно з яким кримінальне провадження за КПК здійснюється державною мовою, і, відповідно, органи, які ведуть провадження, складають процесуальні документи саме цією мовою. Це положення ґрунтується на ст. 10 Конституції України, яка проголошує державною мовою в Україні українську. Державною (офіційною) мовою є мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. Такою сферою і є кримінальне провадження.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні, ухваленому 14 грудня 1999 р. (справа про застосування української мови), положення ч. 1 ст. 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", слід розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції).

Відповідно Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" N 2704-VIII від 25 квітня 2019 року, з подальшими змінами Із змінами, внесеними згідно із Законами N 113-IX від 19.09.2019, ВВР, 2019, N 42, ст. 238 N 114-IX від 19.09.2019, ВВР, 2019, N 45, ст. 289 Кодексом N 396-IX від 19.12.2019, ВВР, 2020, N 7, N 8, N 9, ст. 48 Законом N 531-IX від 17.03.2020, ВВР, 2020, N 16, ст. 101, єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Вказаний Закон України регулює функціонування і застосування української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України, відповідно до якого, мовою нормативно-правових актів і актів індивідуальної дії, діловодства і документообігу органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування є державна мова.

Слід зазначити, що, зважаючи на Концепцію державної мовної політики, затверджену Указом Президента України від 15 лютого 2010 року N 161/2010, яка визначає стратегічні пріоритети в подоланні спричинених багатовіковою асиміляційною політикою колонізаторів та окупантів деформацій національного мовно-культурного і мовно-інформаційного простору, повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та зміцнення державної єдності України.

Відповідно до п.8 ч.1 цього Закону, українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Як зазначено в п.1 ч.6 вказаного Закону, кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

У судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. Текст судового рішення складається з урахуванням стандартів державної мови (ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII).

Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Вказане свідчить про те, що відповідно до зазначених законів України, а також Конституції України та КПК України, органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Зокрема, це також відноситься до прийняття для розгляду документів, складених лише українською мовою.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.97 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд повертає скаргу, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

З огляду на те, що під час дослідження матеріалів скарги встановлено, що заявник звертаючись до суду у своїй скарзі просив зобов`язати прокурора вищого рівня розглянути його скаргу від 11.03.2023 року, відповідно до ст.28 КПК України, однак 15.03.2023 року першим заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 вказану скаргу було розглянуто, та відповідь була оформлена листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Скаржник у своїй скарзі не ставить питання про скасування рішення прокурора вищого рівня, оформленого листом від 15.03.2023 року за №82-107-21.

Тому, із наданої скарги та додатків до неї не вбачається бездіяльності керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, яку скаржник оскаржує до суду.

Виходячи із доданих до скарги документів, керуючись принципами змагальності сторін, свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та диспозитивності, встановленими ст. ст. 22, 26 КПК України, слідчий суддя вважає, що вказану скаргу необхідно повернути скаржнику разом з усіма доданими матеріалами, що не позбавляє його права повторного звернення до слідчого судді, суду, в порядку, передбаченому КПК України.

Одночасно заявнику роз`яснюються вимоги ч. 7 ст. 304 КПК України, відповідно до якої повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303, 304, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, - повернути особі, які її подала.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя