Житомирський апеляційний суд
Справа №296/665/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

прокурорів: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

засуджених: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

захисників: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_18 в інтересах засудженого ОСОБА_16 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_16 за ст.185 ч.5; ст.263 ч.1; ст.187 ч.4, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 9, 12, ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 13 КК України, ОСОБА_17 за ст.187 ч.4; ст.115 ч.2 п.1, 2, 6, 12, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.1 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, раніше судимого (попередні судимості погашені):

- 19.08.1999 року судом Корольовського району м. Житомира за ст. 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960р.) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, постановою суду від 12.07.2001 звільнений УДО на строк 4 місяці 7 днів,

визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 5, ст. 263 ч. 1, ст. 187 ч. 4, ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, 12, 13 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 185 ч. 5 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ст. 263 ч. 1 КК України - 3 роки позбавлення волі;

- за ст. 187 ч. 4 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, 12, 13 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Виправдано ОСОБА_16 за недоведеністю вини в скоєнні злочинів, передбачених ст. 187 ч. 3, ст. 187 ч. 4, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 6, 9, 12 КК України за фактом розбійного нападу на ОСОБА_24 , за фактом розбійного нападу на ОСОБА_25 та закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_25 .

Зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_16 час попереднього ув`язнення з 10.07.2012 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_16 до набрання вироком законної сили залишено попередню - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_16 на користь потерпілого ОСОБА_26 матеріальну шкоду в сумі 1976 грн..

Стягнуто з засудженого ОСОБА_16 на користь потерпілого ОСОБА_27 матеріальну шкоду в сумі 18429 грн. 37 коп. та моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_16 на користь потерпілої ОСОБА_28 матеріальну шкоду в сумі 4200 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 1500000 грн.

Стягнути з засудженого ОСОБА_16 на користь департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради 2219 грн. 49 коп. на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_28 .

Цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочинами, ОСОБА_25 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що вина ОСОБА_16 у скоєнні зазначених злочинів не доведена.

Стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 62286 грн. 60 коп.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_3 , розлученого, інваліда 2-ї групи, раніше судимого:

- 24.10.1977 року народним судом Богунського району м. Житомира за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна;

- 08.04.1982 ркоу Житомирським обласним судом за ст. 86-1, ст. 17, 86-1, ст. 193 ч. 1, 42 КК України (в редакції 1960 р.) на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 01.06.1994 року Житомирським обласним судом за ст. 17 ч. 2, 86-1, ст.ст. 140 ч. 3, 141 ч. 3, 142 ч. 3, 42, 26 КК України на 14 років позбавлення волі з визнанням особливо небезпечним рецидивістом;

- 24.01.1996 року Житомирським обласним судом за ст. 142 ч. 3, 98, ст. 42 ч. 1 та ч. 3 КК України (в редакції 1960 р.) на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Виправдано ОСОБА_17 за недоведеністю вини в скоєнні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 2 п. 1, 2, 6, 12 КК України, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1 КК України, за фактом смерті ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_28 .

Зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_17 час попереднього ув`язнення з 19.07.2012 року по 06.03.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вважати таким, що відбув покарання.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_17 до набрання вироком законної сили залишено попередню - підписка про невиїзд.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з засудженого ОСОБА_17 на користь держави в особі департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради та потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_27 ..

Стягнуто з ОСОБА_17 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 2949 грн. 24 коп..

Речові докази, зазначені в постанові про визнання предметів речовими доказами (т. 27 а.с. 8-52), які зберігаються в камері схову СУ УМВС України в Житомирській області - вирішено знищити, за виключенням відеореєстратора зовнішнього спостереження, який вирішено повернути власнику; металевий бак - залишити ОСОБА_26 , копію паспорта на мобільний телефон марки Нокіа 3210 - зберігати в матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вчинили злочини за наступних обставин.

1. В період часу з 01.05.2002 до 05.05.2002 близько 24 години, ОСОБА_16 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , підійшов до вікна квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_33 . За допомогою заздалегідь приготовленого ним автомобільного домкрату, шляхом відгинання металевих захисних грат, із послідуючим відкриттям віконної рами, незаконно проник в середину помешкання, звідки таємно викрав майно в особливо великих розмірах, а саме: саморобний сейф для зберігання мисливської рушниці, вартістю 600 грн.; мисливську рушницю марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 , 12 калібру, виробництва США, вартістю 3500 грн.; відеокамеру «Panasonic» вартістю 4000 грн.; золоті сережки вагою 6 г вартістю 250 грн.; золотий ланцюжок вагою 2 г вартістю 200 грн.; золотий ланцюжок вагою 3 г вартістю 400 грн.; золотий ланцюжок вагою 30 г вартістю 2000 грн.; золоту печатку з камінцем «Онікс» вагою 6 г, вартістю 400 грн.; золотий ланцюжок з кулоном «Хрестик» загальною вагою 8 г, вартістю 500 грн.; золоту каблучку вагою 4 г, вартістю 250 грн.; золоту каблучку вагою 4 г, вартістю 250 грн.; золоту обручку вагою 3 г, вартістю 200 грн.; золоту обручку вагою 3 г, вартістю 200 грн.; 4 срібні ланцюжка вагою по 2 г кожен на загальну суму 120 грн.; кулон срібний «Пантера» вагою 5 г, вартістю 40 грн.; кулон срібний «Хрестик» з каменем білого кольору, вагою 3г, вартістю 30 грн.; кулон срібний «Хрестик» вагою 3 г, вартістю 30 грн.; кулон срібний «Хрестик» вагою 5 г, вартістю 40 грн.; кулон срібний із зображенням собору Паризької Богоматері, вагою 6 г вартістю, 30 грн.; сережки із срібла вагою 8 г, вартістю 60 грн.; 5 сережок зі срібла вагою по 6 г кожні, вартістю 60 грн., на загальну суму 300 грн.; 5 каблучок зі срібла вагою по 3 г кожна, вартістю по 50 грн., на загальну суму 250 грн.; 200 доларів США по курсу станом на 05.05.2002 за 100 доларів США - 532 грн. 70 коп., на загальну суму 1062 грн. 40 коп., а всього майна на загальну суму 14712 грн. 40 коп.. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_16 зник з місця події, після чого розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_34 матеріальної шкоди на вказану суму.

2. В період з 10 по 12 травня 2002 року ОСОБА_16 , за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 саморобним способом, вніс конструктивні зміни у рушницю марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 , 12 калібру, викрадену ним у ОСОБА_35 , шляхом укорочення ствола, внаслідок чого зазначена рушниця втратила балістичні характеристики, необхідні для мисливської зброї і набула властивостей бойової вогнепальної зброї. Таким чином ОСОБА_16 незаконно виготовив одноствольну гладкоствольну самозарядну вогнепальну зброю - обріз рушниці, яку в подальшому став незаконно зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

В червні-липні 2010 року ОСОБА_16 незаконно переніс вказану вогнепальну зброю - обріз рушниці, до будинку АДРЕСА_2 , продовжуючи її незаконно зберігати, без передбаченого законом дозволу. 07 липня 2012 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 в будинку АДРЕСА_2 , вилучено вогнепальну зброю - обріз мисливської рушниці марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 , 12 калібру.

3. На початку літа 2002 року ОСОБА_16 , з метою незаконного отримання грошей для власного збагачення, вирішив вчинити розбійний напад на ОСОБА_26 та ОСОБА_36 із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням в житло. Для цього ОСОБА_16 вступив в злочинну змову із особою відносно якої кримінальна справа закрита в зв`язку з його смертю (надалі Особа 1), щодо вчинення розбійного нападу, із застосуванням липкої стрічки, мотузки, вогнепальної зброї - обрізу одноствольної гладкоствольної самозарядної рушниці «Mossberg», моделі «500А», з невстановленим досудовим розслідуванням пістолетом типу «револьвер», одягнувши при цьому на обличчя маски, а на руки рукавиці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, на вчинення розбійного нападу, з метою заволодіння майном родини ОСОБА_37 , поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_16 та Особа 1 20.07.2002 року близько 00 години 30 хвилин, через паркан проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_6 . Опинившись на території домоволодіння, ОСОБА_16 та Особа 1 за допомогою драбини через незачинене вікно, розташоване із фасадної сторони будинку, незаконно проникли в середину житлового будинку. Потрапивши таким чином незаконно в житловий будинок, ОСОБА_16 , реалізуючи свій злочинний умисел, зайшов в одну з кімнат, де на ліжку відпочивали потерпілі, після чого наказав ОСОБА_38 залишатись в положенні лежачи, приставивши при цьому їй до голови обріз рушниці марки «Mossberg». В цей час Особа 1, діючи узгоджено із ОСОБА_16 , підніс до голови ОСОБА_26 невстановлений досудовим розслідуванням пістолет типу «револьвер». В подальшому, ОСОБА_16 та Особа 1, за допомогою липкої стрічки типу «скотч» зв`язали руки потерпілим, після чого ОСОБА_16 , застосовуючи насильство, наніс прикладом обрізу рушниці марки «Mossberg» один удар в задню частину голови та один удар в праву частину обличчя ОСОБА_26 , вимагаючи у нього повідомити, де в будинку знаходяться грошові кошти. Однак ОСОБА_26 пояснив, що грошей в будинку він не тримає. Будучи обуреним на відповідь ОСОБА_26 , ОСОБА_16 став погрожувати застосуванням вогнепальної зброї - обрізом рушниці марки «Mossberg». Водночас Особа 1, будучи об`єднаним із ОСОБА_16 єдиним умислом, почав погрожувати йому застосуванням невстановленим пістолетом типу «револьвер», а також ножа, який теж принесли з собою. Не отримавши від ОСОБА_26 необхідні відомості про місце знаходження грошових коштів, Особа 1 умисно наніс один удар ножем в праве стегно потерпілому, спричинивши йому рану, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В подальшому ОСОБА_16 та Особа 1, затягнули зв`язаного ОСОБА_26 до ванної кімнати, після чого повернулись до спальної кімнати. Знаходячись в спальній кімнаті, ОСОБА_16 та Особа 1, продовжуючи свої злочинні дії, приклали до спини ОСОБА_39 нагріту праску, спричинивши останній фізичний біль. Від болю ОСОБА_40 почала здіймати галас, а тому ОСОБА_16 забрав з її спини праску. Почувши крик дружини, ОСОБА_26 звільнившись від липкої стрічки, намагався зайти до кімнати, взявши в руки металеву каструлю, щоб захиститись та надати допомогу ОСОБА_41 . Тоді Особа 1, з метою недопущення цього, здійснив із невстановленого в ході досудового слідства пістолета типу «револьвер» два постріли у ОСОБА_26 , тим самим вчинив замах на умисне вбивство останнього, однак свої злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки кулі влучили в металеву каструлю, якою прикрився ОСОБА_26 . В цей час ОСОБА_40 почувши, що нападники почали здійснювати постріли, піднялась з ліжка та через вікно у кімнаті спробувала покликати на допомогу. Тоді ОСОБА_16 , з метою припинити дії потерпілої, із обрізу рушниці, марки «Mossberg» умисно здійснив один постріл у тулуб ОСОБА_39 , таким чином вчинив замах на умисне вбивство останньої. ОСОБА_16 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_38 було надано кваліфіковану медичну допомогу.

ОСОБА_16 , вчинивши замах на умисне вбивство ОСОБА_39 , підтримав дії Особи 1, направлені на замах на умисне вбивство ОСОБА_26 , а тому ОСОБА_16 за попередньою змовою з Особою 1 вчинили закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_26 та ОСОБА_39 , тобто закінчений замах на умисне вбивство двох осіб.

В ході закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_39 , ОСОБА_16 умисно заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді відкритого вогнепального перелому верхньо-середньої третини лівого плеча, уламковим переломом середньої третини плечової кістки з розходженням кісткових фрагментів під кутом відкритим до середини, вогнепального поранення грудної клітки зліва в 3-му міжребер`ї по передньопахвинній лінії з проникненням в плевральну порожнину зліва та в плевральну порожнину справа з ушкодженням верхньої та середньої часток правої легені, що призвели до розвитку великого гемопневмотораксу, наявної рани на грудній клітці справа в 5-му міжребер`ї по загальнопахвинній лінії.

Після здійснення закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_39 та ОСОБА_26 , ОСОБА_16 за попередньою змовою з Особою 1, почали обшукувати будинок, з метою заволодіти майном потерпілих. В ході пошуків ОСОБА_16 за попередньою змовою з Особою 1, відкрито заволоділи майном потерпілих ОСОБА_37 , а саме мобільним телефоном марки «НОКІА 3210», вартістю 265 грн.83 коп., стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку компанії «UMC» вартістю 650 грн., золотою сережкою вартістю 120 грн., золотим ланцюжком вартістю 210 грн., золотим кільцем вартістю 300 грн., золотим кільцем з камінцем у вигляді «рубіна» вартістю 190 грн., золотим перснем вартістю 260 грн., грошовими коштами в сумі 870 грн., а всього майном на загальну суму 2865 грн. 83 коп.

4. Навесні 2012 року ОСОБА_16 , будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, з метою незаконного отримання грошей для власного збагачення, вирішив вчинити розбійний напад на житло сім`ї ОСОБА_31 та ОСОБА_27 , проживаючих в будинку АДРЕСА_7 . Під час спостереження за будинком потерпілих та аналізуючи при цьому отриману інформацію, ОСОБА_16 вирішив, що під час вчинення даного злочину йому потрібен буде співучасник, а тому приблизно на початку червня 2012 року запропонував ОСОБА_17 вчинити разом з ним розбійний напад, із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я з метою заволодіння майном родини ОСОБА_42 , на що останній погодився. Реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення розбійного нападу ОСОБА_16 та ОСОБА_17 01.07.2012 року близько 06 години зустрілись в будинку АДРЕСА_7 , розташованому поряд з домоволодінням сім`ї ОСОБА_42 , та чекали на від`їзд ОСОБА_27 , який близько 7 години виїхав з подвір`я домоволодіння. Побачивши, що ОСОБА_27 покинув будинок, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вирішили діяти у відповідності до своєї домовленості, і попередньо одягнувши кепки та рукавиці, підійшли до паркану, через який за допомогою дерев`яного щита перелізли на територію вказаного домоволодіння. ОСОБА_16 підійшов до дверей з тильної сторони будинку АДРЕСА_7 , а ОСОБА_17 став біля кута будинку, спостерігаючи за обстановкою на подвір`ї з фасадної сторони, після чого стали очікувати, коли відчиняться дані двері. В цей час ОСОБА_16 , не узгодивши свої наступні дії з ОСОБА_17 , вийшовши за межі попередньої домовленості про вчинення розбійного нападу, дістав із рюкзака, який тримав за спиною, обріз рушниці «Mossberg», моделі «500А», щоб полегшити подолання можливого опору потерпілих та після цього мати вдосталь часу на обшукування будинку.

Після відкриття ОСОБА_31 , близько 8 години 20 хвилин дверей в будинок, ОСОБА_16 з близької відстані здійснив постріл з обрізу рушниці «Mossberg», моделі «500А», в тулуб ОСОБА_31 і таким чином умисно вбив останню в ході нападу, після чого прослідував до сходів, які ведуть на другий та третій поверхи, де побачив ОСОБА_28 з малолітнім ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходились на сходах. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_16 з близької відстані умисно здійснив постріл з обрізу рушниці «Mossberg», моделі «500А», в ОСОБА_28 , після чого здійснив два постріли в малолітнього ОСОБА_44 .

В цей час ОСОБА_17 , маючи попередню домовленість з ОСОБА_16 про вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, приблизився до вхідних дверей приміщення кухні, де поряд з порогом виявив лежачу на підлозі ОСОБА_45 та побачив неподалік сходинок на другий поверх ОСОБА_28 та ОСОБА_32 , поряд з якими зі зброєю в руках знаходився ОСОБА_16 , який підіймався сходинками, та надав команду ОСОБА_17 заходити в будинок. ОСОБА_46 намагаючись оцінити обстановку побаченого продовжував перебувати перед входом до будинку, але в цей момент з другого поверху почув голос ОСОБА_16 який надав команду уходити, та зрозумівши, що ОСОБА_47 вийшов за межі домовленості про напад з метою заволодіння чужим майном, місце злочину залишив.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відшукання майна, ОСОБА_16 піднявся на третій поверх будинку, де в одній з кімнат несподівано для себе побачив подружжя ОСОБА_48 та ОСОБА_49 .. ОСОБА_16 , будучи особою, яка раніше вчинила умисні вбивства, направив обріз рушниці «Mossberg», моделі «500А», в напрямку ОСОБА_50 та ОСОБА_51 та натиснув на спусковий гачок, тобто вчинив всі дії, які вважав за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, не закінчив його, оскільки відбулася осічка, після чого ОСОБА_16 покинув кімнату та зник з місця події.

Смерть ОСОБА_31 настала внаслідок наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням кореня правої легені, яке ускладнилось травматичним шоком.

Смерть малолітнього ОСОБА_32 настала в результаті наскрізного вогнепального поранення грудної клітини і живота позачеревинного простору, яке ускладнилось травматичним шоком. Окрім того, ОСОБА_52 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді наскрізного вогнепального поранення лівої верхньої кінцівки, та легкі тілесні ушкодження у вигляді двох саден на передній поверхні тулуба, які в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться.

Потерпілій ОСОБА_28 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, у вигляді наскрізного вогнепального поранення лівої половини грудної клітки з наявністю вхідного отвору по передній поверхні в ділянці 9-10 ребер по середньо-ключичній лінії, раневого каналу, що проходить з переду назад, дещо зверху вниз з переломом 1-го ребра зліва, проникненням в ліву плевральну порожнину з розвитком гемопневмотораксу й забою лівої легені та вихідного отвору по задній підпахвинній лінії на рівні 10-го ребра. Окрім того, потерпілій ОСОБА_28 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення лівого передпліччя з наявністю вхідного отвору в середній третині передпліччя по внутрішній поверхні, раневого каналу, що проходить з середини до зовні передпліччя з формуванням відкритого перелому лівої променевої кістки, ушкодженням м`язів та сухожилків розгиначів й вихідного отвору по зовнішній поверхні передпліччя в середній третині.

Однак, свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство трьох осіб - ОСОБА_31 , малолітнього ОСОБА_32 та ОСОБА_28 , ОСОБА_16 не довів до кінця, виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_28 в подальшому було надано невідкладну кваліфіковану медичну допомогу.

В апеляції з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_16 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13.07.2020 року щодо нього скасувати та призначити покарання, яке буде відповідати складу вчиненого злочину. Вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що судом неповно досліджено матеріали кримінальної справи. Так, експертизою було встановлено, що смерть потерпілої ОСОБА_31 настала від того, що куля потрапила в грудну клітину наскрізь з попаданням в корінь правої легені, смерть настала від травматичного шоку. Разом з тим, під час консультування з лікарем-хірургом, останній зазначив, що з таким пораненням людина може без втручання лікаря жити 5-6 годин. Сам злочин тривав 5хв. Швидка допомога приїхала через 15-20хв. При цьому, відразу було констатовано смерть потерпілої ОСОБА_53 . Звідси слідує висновок, що потерпілій допоміг швидше померти ОСОБА_17 , який сидів на потерпілій, коли він ОСОБА_16 , тікав з будинку. Вказані обставини підтверджуються первинними показами потерпілої ОСОБА_54 . Вказана обставина не була врахована судом першої інстанції. Зазначає, що звинувачення суду в навмисному вбивстві не відповідає дійсності, оскільки якщо це було б так, то він стріляв би одразу в голову, оскільки відстань була невеликою, та йому ніхто не заважав.

Послався на те, що покази ОСОБА_17 є не послідовні, оскільки в одних він зазначає, що заглянув в будинок, побачив і відразу втік, а в інших вказує, що бачив як ОСОБА_16 стріляв в ОСОБА_55 та ОСОБА_56 , як він дозарядив зброю та побіг по сходах на другий поверх. На вказані обставини судом також не звернуто уваги.

Послався на те, що судом не взято до уваги його неодноразові клопотання про призначення незалежної експертизи відносно потерпілих ОСОБА_31 , яка б підтвердила що він дійсно випадково спереду при поштовху натиснув на курок і стався постріл, а не як зазначив суд - ззаді, та він не був смертельним.

Зазначає, що потерпілі ОСОБА_57 вказують тільки на те, що він їм погрожував вогнепальною зброєю і під час оглядів місця події та проведення судових експертиз не було виявлено несправних патронів, так само не було виявлено патронів, які б свідчили про те, що відбулася осічка в наслідок натискання на спусковий крючок, зважаючи на те, що зброя відповідно до висновків експертиз є справною. Тому в даному випадку, якщо б він намагався вчинити замах на вбивство сім`ї ОСОБА_58 , то мав би здійснити в них постріли, однак таких фактів не встановлено.

Вказав, що суд першої інстанції не з`ясував обставин його показів про те, що при пострілі в ОСОБА_28 куля пройшла наскрізь та в подальшому влучила за спиною ідучого зі сходів в сина ОСОБА_59 . Однак експертиза куль, як на слідстві, так і в суді не проводилась.

Зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою його клопотання про зникнення з матеріалів справи чотирьох аудіо -відео доказів, які могли б внести ясність обставинам справи.

Також судом першої інстанції не взято до уваги надані в суді покази експерта - баліста, який зазначив, що зброя, з якої він стріляв, в жодному разі не може дати осічку та була справна.

Послався на те, що судом першої інстанції не досліджені наявні в матеріалах справи аудіо - відео докази.

Вказав, що по епізоду нанесення, як то зазначало в своїх показах подружжя ОСОБА_37 , що «один з них вдарив прикладом по голові» не вчиняв, оскільки зброя, що була вилучена в нього, не містить приклада. Крім того вказану зброю пов`язали з іншими злочинами.

Не згодний також по епізоду крадіжки зброї «Mossberg», «500А» в м. Житомирі вул. 1-го Травня,49, оскільки до вказаного злочину не причетний. На час крадіжки на той момент жив та працював у м. Києві, і слідчі в 2001 році вказані обставини з`ясовували та зняли з нього підозру.

Також послався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його визнання вини, щире каяття та те, що у всіх просив вибачення та в порушення ст.22 Конституції України та ст.3 Європейської Конвенції з прав людини, призначив покарання яке не вчиняв.

Вказав, що суд першої інстанції при винесенні вироку не застосував закон який підлягав застосуванню, а саме ст.49 КК України.

Просить на підставі п.2 ст.6 КПК України кримінальну справу відносно нього закрити за недоведеність його участі у вчинені начеб то ним злочинів за епізодами:

- крадіжки в особливо великих розмірах з проникненням в житло ОСОБА_35 вчиненого в період з 01.05.2002 по 05.05.2002р близько 24 години, за адресою кв. АДРЕСА_8 за ч.5 ст. 185 КК України;

- за фактом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_38 та закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам - ОСОБА_26 та ОСОБА_38 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб за ст.ст.187 ч.4, 15 ч.2, 115 ч.2 пп.1, 6, 12 КК України;

- за фактом замаху на умисне вбивство двох і більше осіб вчинених щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_61 за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1,6,13 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим людям ОСОБА_62 і ОСОБА_63 - вчинене з корисливих мотивів, особою яка раніше вчинила умисне вбивство.

Зазначає, що обвинувачення по ст.115 ч.2 п.п.6 КК України є необґрунтованим та він до цього не причетний, обґрунтувавши це тим, що він разом з ОСОБА_64 йшли на вчинення крадіжки, однак на місці її вчинення відбулися непередбачувані обставини та трапилось горе. В даному випадку ні він, ні ОСОБА_46 з місця злочину ні коштів, ні речей не вкрали. Однак суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги. В показах ОСОБА_65 зазначено, що він разом з ОСОБА_46 зірвали з шиї потерпілої ОСОБА_31 золотий ланцюжок, який продали її скупщикам на Житньому базарі, однак в ході розслідування це виявилось не правдою. Вказане підтверджується показами та заявою чоловікам потерпілої ОСОБА_66 , який зазначив, що із дому нічого не пропало. Посилається на те, що виникає питання, як можливо зв`язати ч.2 п.6 ст.115 КК України з корисними цілями, тим паче, що вони взагалі не планували нікого вбивати.

Також зазначає, що не є обґрунтованим його обвинувачення за п.12 ч.2 ст.115 КК України в обґрунтування чого вказав, що змови з ОСОБА_67 на вбивство не було, була лише змова на крадіжку. Вказане підтверджується тим, що суд першої інстанції ОСОБА_68 засудив лише за ч.3 ст.187 КК України, а інші обвинувачення з нього зняті судом першої інстанції., а тому виникає питання з ким він домовлявся на вчинення вбивства.

Не погоджується також з його обвинуваченням за п.13 ч.2 ст.115 КК України, крім умисного вбивства ОСОБА_69 , а щодо смерті ОСОБА_45 він не винен, а винен ОСОБА_70 . Зазначає, що він працював на фірмі «Гута», директором якою був ОСОБА_71 та між ними були гарні відносини, а тому у нього відсутній мотив йти на грабіж його сім`ї.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції грубо порушив п.7 ст.129, а також ст.ст.3,5,6 Конвенції про захист прав та свобод людини.

Разом з тим просить засудити його за ті злочини які він вчинив, а не за ті, в яких його обвинувачують органи досудового розслідування. Також просить застосувати до нього ч.5 ст.72 Закону « ОСОБА_72 » разом з ч.4 ст.49 КК України та звільнити його з під варти за терміном давності чи за відбутим строком покарання.

В поданій в інтересах засудженого ОСОБА_16 апеляції захисник ОСОБА_18 просить зазначений вирок суду скасувати та закрити кримінальну справу щодо ОСОБА_16 на підставі п.2 ст.6 КПК за недоведеністю його участі у скоєння злочинів передбачених за епізодами:

-крадіжки майна у особливо великому розмірі з проникненням в житло у ОСОБА_73 вчиненого період часу з 01.05.2002 до 05.05.2002 року близько 24 години, за адресою кв. АДРЕСА_8 за ч.5 ст. 185 КК України;

-за фактом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_38 та закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам - ОСОБА_26 та ОСОБА_38 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб за ст.ст.187 ч.4, 15 ч.2, 115 ч.2 пп.1, 6, 12 КК України;

-за фактом замаху на умисне вбивство двох і більше осіб вчинених щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_61 за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1,6,13 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим людям ОСОБА_62 і ОСОБА_63 - вчинене з корисливих мотивів, особою яка раніше вчинила умисне вбивство.

-по епізоду за ч.1 ст.263 КК України, який полягає у носінні, зберіганні та виготовленні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, а саме, що в період з 10 по 12 травня 2002 року ОСОБА_16 , за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 саморобним способом, вніс конструктивні зміни у рушницю марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 , 12 калібру,- виключити посилання на те, що ОСОБА_16 - «виготовив» вогнепальну зброю за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних дій;

-по епізоду за фактом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, поєднаним із проникненням в житло щодо подружжя ОСОБА_42 за ст.115 ч.2 п.п.1, 2, 6 КК України, які виразились в умисному вбивстві ОСОБА_31 і малолітнього ОСОБА_32 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам, одна з яких є малолітньою дитиною, вчинене з корисливих мотивів - пом`якшити покарання призначене у вигляді довічного позбавлення волі та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Стверджує, що вирок суду від 13.07.2020 року постановлений з порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального Закону в зв`язку з неправильним застосування кримінально закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку (постанові) не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вказує, що висновки суду першої інстанції по епізоду крадіжка майна вчинена в особливо великих розмірах з проникненням в житло у ОСОБА_35 не відповідає фактичним обставинам справи

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_74 в своїх показах не вказує, що до злочину причетний чи вчинив його ОСОБА_16 .

Вказав, що дійсно вказана рушниця була вилучена під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , яку він сам добровільно видав. При тому ОСОБА_16 будучи безпосередньо допитаний під час судового розгляду вказав, що не приймав участь у вчиненні крадіжки із квартири АДРЕСА_9 .

Послався на те, що ОСОБА_75 приніс ОСОБА_16 сумку, а там був обріз рушниці марки «Мossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 . Це був травень 2003 року. Він взяв цю сумку, там був обріз, коробки, патрони. Він закопав сумку під камиш біля річки, і зброя там зберігалась. Змін у вказану зброю він не вносив. Зброя зберігалась у вказаному місці до 2012 року звідки він її забрав та в подальшому зберігав за місцем проживання в с. Зарічани поки вона не була вилучена працівниками міліції. Проте суд вказані покази про непричетність ОСОБА_16 до вчинення крадіжки не спростував та оцінки не надав, що є порушенням п.п.2,3, ч.1 ст.369 КПК, а поклав в основу вироку припущення, виходячи тільки з того, що зброя вилучена під час обушку у ОСОБА_16 .

Зазначає, що рушниця «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 , є однією і тією самою зброє, що була викрадена в м. Житомирі у квартирі АДРЕСА_9 , та вилучена у ОСОБА_16 07.07.2012 року, у домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 .. Вказана обставина ніким не оспорюється.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_16 , яке визнане судом доведеним по вказаному епізоду по факту крадіжки за адресою кв. АДРЕСА_8 за ч.5 ст.185 КК України ґрунтується лише на тому, що зброя, яка була викрадена невідомими особами в період з 01.05.2002 до 05.05.2002 року, у квартирі АДРЕСА_9 , 07.07.2012 року була вилучена у ОСОБА_76 , при тому покази ОСОБА_16 , надані під час судового розгляду, залишені судом поза увагою, вони не спростовані судом та їм не надана належна оцінка в цій частині, що зброю йому передав ОСОБА_77 . Крім факту вилучення зброї у ОСОБА_16 07.07.2012 року суд у вироку не навів інших належних та допустимих доказів, які б у сукупності підтвердили вину ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України по факту крадіжки вчиненої в період часу з 01.05.2002 до 05.05.2002 року години, за адресою кв. АДРЕСА_8 , та не спростував покази ОСОБА_16 , що зброю йому передав на зберігання ОСОБА_77 .

Сторона захисту на обґрунтування незаконності засудження ОСОБА_16 по епізоду ст.263 КК України з інкримінуванням йому ознаки «виготовлення» зазначає, що той факт, що рушниця «Mossberg» моделі «500А» № НОМЕР_2 , є однією і тією самою зброє, що була викрадена в м. Житомирі у квартирі АДРЕСА_9 , та вилучена у ОСОБА_16 07.07.2012 року у домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 ніким не оспорюється.

Однак, враховуючи покази ОСОБА_16 надані ним безпосередньо під час судового розгляду де він вказав, що обріз рушниці марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_2 йому приніс ОСОБА_77 . Це було травень 2003 року. Він взяв цю сумку, там був обріз, коробки, патрони. Він заніс закопав під камиш біля річки, і зброя там зберігалась. Змін у вказану зброю він не вносив. Зброя зберігалась у вказаному місці до 2012 року звідки він її забрав, та в подальшому зберігав за місцем проживання в с.Зарічани, поки вона не була вилучена працівниками міліції 07.07.2012 року.

Посилається на те, що у вироку суд взагалі не зазначає покази ОСОБА_16 проте, що він не вносив конструктивні зміни у зброю та відповідно не виготовляв вогнепальну зброю шляхом внесення в неї конструктивних змін. Проте суд вказані покази про непричетність ОСОБА_16 до вказаних дій не спростував та оцінки не надав, що є порушенням п.п. 2,3, ч.1. ст.369 КПК, а поклав в основу вироку припущення виходячи тільки з того, що зброя вилучена під час обушку у ОСОБА_16 , не спростувавши покази ОСОБА_16 , що зброю (обріз) йому передав ОСОБА_77 .

Вважає, що з обвинувачення ОСОБА_16 , яке визнане судом доведеним по вказаному епізоду, має бути виключене посилання на «виготовлення» вогнепальної зброї.

Крім факту вилучення зброї у ОСОБА_16 07.07.2012 року суд у вироку не навів інших належних та допустимих доказів, які б у сукупності з підтвердили вину ОСОБА_16 саме у виготовленні вогнепальної зброї.

Також вказує, що суд у вироку по епізоду розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_38 та закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам - ОСОБА_26 та ОСОБА_38 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб за ст.ст. 187 ч.4, 15 ч. 2,115 ч. 2 п.п. 1,6,12 КК України зазначає, що критично оцінює покази підсудного ОСОБА_16 і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності та пом`якшити свою участь у вчиненому. Проте незрозуміло, які саме покази суд оцінює критично, адже не наводить показів по вказаному епізоду.

Також суд зазначає, що вина ОСОБА_16 по вказаному епізоду повністю доведена безпосередньо дослідженими доказами. Однак такі висновки суду є незрозумілими, оскільки покази ОСОБА_16 судом не спростовані. Суд мав би зазначити спростування його показів іншими доказами. Проте посилання на докази у вироку суду, які би спростовували покази ОСОБА_16 , відсутні, а суд поклав в основу вироку , виходячи тільки з того, що зброя вилучена під час обушку у ОСОБА_16 .

Обвинувачення ОСОБА_16 , яке визнане судом доведеним по епізоду щодо подружжя ОСОБА_37 ґрунтується лише на тому, що зброя яка була викрадена невідомими особами в період з 01.05.2002 до 05.05.2002 року у квартирі АДРЕСА_9 - 07.07.2012 року була вилучена у ОСОБА_76 , при тому покази ОСОБА_16 надані під час судового розгляду залишені судом поза увагою, суд формально вказав, що оцінює їх критично, в той же час вони не спростовані судом та їм не надана належна оцінка в цій частині, що зброю йому передав ОСОБА_77 . Крім факту вилучення зброї у ОСОБА_16 07.07.2012 року суд у вироку не навів інших належних та допустимих доказів, які б у сукупності з підтвердили вину ОСОБА_16 у вчиненні злочину передбаченого за ст.ст. 187 ч.4, 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12 КК України, щодо ОСОБА_26 та ОСОБА_78 .

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Відповідно до положень ст. 62 Конституції України в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Вказує, що в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні злочинів передбачених за ст.ст.187 ч.4, 15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1,6, 12 КК України, щодо ОСОБА_26 та ОСОБА_39 не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення вини у вчиненні інкримінованих злочинів судом не встановлено, у зв`язку з чим в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, прошу кримінальну справу по вказаних епізодах щодо ОСОБА_16 закрити з підстав передбачених п.2 ст. 6 КПК за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів.

По епізоду за фактом замаху на умисне вбивство двох і більше осіб вчинених щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_61 за ст.ст.15 ч.2,115 ч.2 п.п.1, 6,13 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим людям ОСОБА_62 і ОСОБА_63 - вчинене з корисливих мотивів, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, посилається на те, що не зрозуміло, якими з наведених судом у вироку доказів, підтверджується факт замаху на умисне вбивство ОСОБА_60 та ОСОБА_79 .

Вказує, що зазначені у апеляції докази по вказаному епізоду саме мають доводити вину ОСОБА_16 у замаху на умисне вбивство ОСОБА_80 та ОСОБА_61 , проте їх недостатньо для кваліфікації дій ОСОБА_16 за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.,6,13 КК України щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_79 .

Посилається на те, що обвинувачення ОСОБА_16 за ст.ст.15 ч 2, 115 ч.2 пп.1,6,13 КК України, щодо ОСОБА_58 а саме: «продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відшукання майна, ОСОБА_16 піднявся на третій поверх будинку, де в одній з кімнат несподівано для себе побачив подружжя ОСОБА_48 та ОСОБА_49 . ОСОБА_16 , будучи особою, яка раніше вчинила умисні вбивства, направив обріз рушниці «Mossbers», моделі «500А», в напрямку ОСОБА_50 та ОСОБА_81 та натиснув на спусковий гачок, тобто вчинив всі дії, які вважав за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, не закінчив його, оскільки відбулася осічка, після чого ОСОБА_16 покинув кімнату та зник з місця події не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_16 по даному факту пояснив, що ОСОБА_82 сказав йому кинути зброю, а він у свою чергу пересмикнув затвор, щоб його налякати та виграти час, і відразу побіг вниз крикнувши ОСОБА_17 «уходим». Будь-яких дій, спрямованих на вчинення умисного вбивства ОСОБА_83 не вчиняв.

По епізоду за на фактом нападу на будинок подружжя ОСОБА_42 за ст. 187 ч.4 КК України, за фактом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, поєднаним із проникненням в житло щодо подружжя ОСОБА_42 за ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6 КК України, які виразились в умисному вбивстві ОСОБА_84 і малолітнього ОСОБА_32 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам, одна з яких є малолітньою дитиною, вчинене з корисливих мотивів за ст.ст. 15 ч. 2,115 ч. 2 пп.1,6 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_28 , тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів, оспорюється тільки в частині призначеного судом ОСОБА_16 покарання за ст.115 ч.2 п.п.1,2, 6 КК України у вигляді довічного позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду в частині призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі, не повній мірі відповідають вимогам матеріального права, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, таким, що є явно несправедливим через суворість, і таким що підлягає зміні в сторону пом`якшення.

Судом не враховано, що ОСОБА_16 розкаявся у вчиненні злочинів за ст.187, ч.2 ст. 15, ч.2 ст.115, ст.115 ч.2 п.п.1,2, 6 КК України, вчинених щодо подружжя ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_28 , щиро жаліє про вчинене, вибачився перед потерпілим ОСОБА_85 , осуджує свою поведінку, і що готовий понести справедливе покарання за вчинене. Під час досудового розслідування ОСОБА_16 активно сприяв його розкриттю злочину, добровільно видавав речі та на місці показував про обставини вчинення злочину, щодо ОСОБА_31 , ОСОБА_86 та ОСОБА_28 .

В той же час встановлено пом`якшуючі вину обставини, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, проте судом вони не враховані у вироку.

Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_16 , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Тому, призначене ОСОБА_16 покарання у вигляді довічного позбавлення волі є надто суворим, та явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки ОСОБА_16 спряв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, надав суду покази з приводу обставин вчинення злочину щодо ОСОБА_31 , ОСОБА_86 та ОСОБА_28 , вибачився перед потерпілим ОСОБА_87 .

Остаточне покарання яке призначене судом у виді довічного позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання зазначених у ст.ст.50, 65 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_18 , а в подальшому захисники ОСОБА_88 та ОСОБА_22 підтримали апеляції, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляцій засудженого та його захисника, разом з тим не заперечував проти закриття справи в частині обвинувачення ОСОБА_16 за ч.1 ст. 263 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Засуджений ОСОБА_17 та його захисник заперечили щодо задоволення апеляцій засудженого та його захисника.

Потерпілі ОСОБА_40 , ОСОБА_26 … просили вирішити апеляції по закону на розсуд суду.

В засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_18 пояснив, що не згоден з вироком по епізодах ОСОБА_89 та ОСОБА_90 в частині міри покарання. Не згоден з вироком також щодо інших епізодів. У вироку викладано обвинувачення, це обвинувачення не підтверджено доказами. Щодо першого епізоду по крадіжці майна у особливо великому розмірі по АДРЕСА_8 . Перелік доказів у вироку є огляд місця події та оголошені покази потерпілої не підтверджують причетність ОСОБА_16 . Суд поклав один доказ в основу всіх епізодів це висновок експертизи 2012 року. Але є в показах ОСОБА_16 доводи, які суд поклав в основу, як правдиві по інших епізодах, але не бере до уваги те, що зброю «Мозберг» у 2003 році вже обрізану приніс йому ОСОБА_91 . Порушевський помер і не був допитаний. Іншим особам ці обставини невідомі. По наступному епізоду за ст. 263 ч.1 КК України - виготовлення, зберігання вогнепальної зброї, оскаржую в частині виготовлення, тому що інкримінується тим, що ОСОБА_16 з 10 по 12 травня 2002 року вніс конструктивні зміни шляхом обрізу ствола. Але зброю у 2003 році йому приніс ОСОБА_91 і теоретично він не міг цього зробити. По наступному епізоду за фактом розбійного нападу на ОСОБА_37 . При допиті ОСОБА_92 на ОСОБА_16 з ОСОБА_93 не вказують, йде тільки прив`язка до зброї «Мозберг». Суд не бере до уваги покази ОСОБА_16 , що зброю йому приніс ОСОБА_91 у 2003 році. Панфілови конкретно на ОСОБА_16 не вказують. Немає жодного доказу, що ОСОБА_16 чи ОСОБА_91 причетні до цього злочину. Аналогічна ситуація по епізодах ОСОБА_94 та ОСОБА_95 . По епізоду ОСОБА_58 в показах потерпілі не вказують, що ОСОБА_16 намагався вистрелити. Тому в цих епізодах щодо ОСОБА_16 кримінальну справу на підставі п.2 ст.6 КПК України закрити. Щодо по епізоду по факту розбійного нападу на ОСОБА_96 та ОСОБА_90 пом`якшити покарання з підстав зазначених в апеляції.

Захисники ОСОБА_88 та ОСОБА_22 просили задовольнити апеляцію захисника ОСОБА_97 та апелячцію з доповненнями ОСОБА_16 .

За клопотанням сторони захисту досліджені письмові докази, повторно допитані засуджені ОСОБА_98 , ОСОБА_17 потерпілі ОСОБА_26 , ОСОБА_99 .

В судові засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_27 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду кримінальної справи не з`явився. Надіслав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність (т.36 а.с.67).

В судові засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_28 , ОСОБА_74 в судові засідання не з`явилися. Апеляційним судом вказані потерпілі повідомлялись належним чином, в тому числі і в телефонному режимі. При цьому згідно відповіді директора АТ «Укрпошта» обмін поштовими відправленнями до та з республіки білорусь у зв`язку з російською агресією не здійснюється. У зв`язку з цим потерпілі ОСОБА_57 , які проживають в республіці білорусь повідомлялись через потерпілого ОСОБА_27 , який завірив апеляційний суд про належне їх повідомлення про кожне судове засідання та небажання приймати в них участь. Допитати потерпілих ОСОБА_102 , ОСОБА_51 в режимі відеоконференції, як на тому наполягав засуджений ОСОБА_16 , також не представилося за можливе, оскільки нормами КПК України передбачено проведення відеоконференції лише в межах території України.

Враховуючи зазначені обставини, та з метою розумних строків розгляду кримінальної справи апеляційний суд прийшов до висновку про розгляд вказаної справи у відсутність потерпілих ОСОБА_102 , ОСОБА_81 , ОСОБА_28 . Іх покази на досудовому розслідуванні, усі процесуальні документи, в яких зафіксовані відповідні процесуальні дії з даними учасниками кримінального провадження, було досліджено та оголошено головуючим суддею в ході апеляційного перегляду справи.

Учасники справи не заперечили про проведення розгляду справи та закінчення такого розгляду у відсутність вказаних потерпілих на підставі матеріалів кримінальної справи .

В засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_16 підтримав свої пояснення, надані в суді першої інстанції. Підтримав всі доводи, викладені в апеляції з доповненнями, а також у клопотаннях до апеляційного суду. Зазначив, що визнає вину по епізоду нападу на домоволодіння ОСОБА_42 , ОСОБА_90 , зберігання зброї без належного дозволу. По епізоду смерті ОСОБА_89 не згоден з обвинуваченням. Умисне вбивство ОСОБА_103 визнає. Замах на вбивство ОСОБА_104 визнає, але без попередньої змови з ОСОБА_105 , не визнає кваліфікуючих ознак вбивства з корисливих мотивів та за попередньою змовою з ОСОБА_105 , а також вчинення умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, та не визнав вину у вчиненні злочинів щодо подружжя ОСОБА_37 та подружжя ОСОБА_58 .

Крім того пояснив, що всі епізоди з 2002 року йому нав`язані працівниками міліції. До нього застосовували фізичну силу. Коли його затримали, він працівникам міліції розповів всю правду. Але вони застосували до нього фізичну силу і сказали розповідати їх версію, з чим він вимушено погодився. Також погодився на очну ставку з ОСОБА_106 , давав покази, які були вигідні працівникам міліції. В очній ставці дав покази, що ОСОБА_107 був з ним, опустивши очі. Йому нав`язали злочини, про які він почув в міліції, після катувань. Щодо зброї, ОСОБА_91 був його старим знайомим, з ним відбували покарання з 1999 року в Коростені. На той час жив в ОСОБА_108 . Коли приїхав з ОСОБА_109 , він чекав його біля дому і приніс сумку на збереження за винагороду. Коли він не появлявся забрати сумку на протязі трьох днів, ще тиждень його почекав та виніс цю сумку подалі, заніс на електростанцію в канаву і там присипав, і забув про неї. Випадково проходив поряд і взяв цю сумку, там був обріз. Він його не обрізав. Це було у 2011 році, почистив, хотів продати. У нього була потреба у грошах, не працював. Це підштовхнуло піти з ОСОБА_67 на крадіжку. По епізоду щодо ОСОБА_37 пояснив, що працював водієм у ОСОБА_110 1994-1995 роках, ОСОБА_71 платив йому вчасно зарплату, відносини були у них нормальні. Не знав, що ОСОБА_71 проводив грошові операції. ОСОБА_71 знає його голос та манери. В своїх показах ОСОБА_71 та його дружина вказують, що їх били прикладом по голові, але у цій зброї не має прикладу, там є тільки ручка. Це несумісності. Його ніхто з потерпілих не впізнав, хоча могли б. Доказів його участі в цьому злочині взагалі немає.

По наступному епізоду по вул. 1-го Травня, де вказано, що вкрадено решітку, яку різали автогеном за показами потерпілих, його звинуватили в крадіжці. На відеозаписі видно, що його привели і поставили до дверей, але по показам справи люди лізли у вікно. На відеодоказах видно моменти, що він не орієнтується.

Суд засудив його до найвищої міри покарання. Умислу стріляти в ОСОБА_58 не було. Якщо у нього була б осічка, то була б і куля. Зговір був тільки на крадіжку. На крадіжку взяв з собою зброю тому, що у дворі була собака вівчарка, а собак боїться. Знали, що в будинку тільки один чоловік, але коли під`їхала машина з тильної сторони боку будинку і зупинилась, це спровокувало у нього ляк, та коли відкрила двері жінка, вона почала кричати в телефон, і штовхаючи її в будинок в цей момент натиснув на курок і був постріл. Далі побачив, що вибігла дочка, якій сказав лягти на підлогу. Часу думати не було, на верху були люди. Жінці сказав лягти на підлогу, вистрілив, щоб не вбивати, а показати, що це є зброя. Пострілом потрапив їй в живіт, а за нею був хлопчик ОСОБА_111 і вони обоє впали. Одним пострілом потрапив і в жінку і в дитину. Хлопчик хапав за ноги, відходив і вистрелив ще раз в хлопчика та потрапив в область тіла. Потім побіг наверх, а там були люди в кімнаті, це були гості ОСОБА_57 . Ніхто не планував вбивати. Планували вкрасти гроші в той момент, коли ОСОБА_45 буде в теплиці. В дверях дзвінка немає. Коли приїхала машина, злякався і подумав, що приїхав хозяїн. Одночасно в одну мить відкрились двері жінкою. ОСОБА_46 стояв на розі будинку. Виявилось, що це приїхав не хозяїн. Щодо смерті ОСОБА_89 незгода з експертизою. Хотів її штовхнути і вистрелити. Постріл був спереду, а не ззаду як в експертизі. Постріл був один. Чи померла вона від цього пострілу - це питання. Вона померла за експертизою від травматичного шоку, від попадання в корінь легень, від пробивної сили. Цей вистріл скоїв він. Вона померла від дій його співучасника ОСОБА_68 , він її усипив. В суді першої інстанції ці покази не давав, тому що ОСОБА_46 його завірив, що йому не буде максимального пожиттєвого строку покарання. Експерту не вірить, експертиза неправдива. З приводу рушниці зазначив, що в матеріалах справи зазначено, що нібито відбулася осічка. Адже у висновку експерта зазначено, що обріз рушниці має повну конструктивну технічну забезпеченість, для проведення пострілів. Це говорить про те, що якби у нього була мета вбити ОСОБА_58 , то це зробив би, адже в нього не було ніяких перешкод. З приводу вбивства ОСОБА_103 і поранення ОСОБА_112 - не відмовляється, вчинив даний злочин, просив пробачення за скоєне. Так трапилося в житті, що скоїв гріх, але якби мав на меті умисного вбивства, то б взяв ніж чи лом, адже в нього не було мети вбивати. Коли на порозі стояла ОСОБА_89 , він її хотів відштовхнути зброєю, але відбувся постріл, але суд першої інстанції не сприйняв це за правду, зазначивши про те, що її вбив. Якби хотів її вбити, то стріляв би в голову, а не в якісь інші частини тіла. Мета була вкрасти, а не мета вбити і вкрасти. Можна було красти безперешкодно. Лежав мобільний телефон, ніхто його не взяв, були золоті прикраси на потерпілих, ніхто їх не знімав. Були перелякані, в шокованому стані, не розуміли що відбувається. Не розумів, що робить. Коли побачив перед собою ОСОБА_58 , все відбувалося миттєво. Прокуратура звинувачує його за умисне вбивство за попередньою змовою, адже ніякої змови не було. Якщо ОСОБА_113 отримав покарання за розбій, то з ким же тоді він домовлявся про вбивство. Раніше вбивств ніколи не було. Він ніколи людей не вбивав. Не згоден з обвинуваченням, в якому його звинувачують по багатьом статтям для того,щоб засудити на максимальний строк. Він йшов саме красти, а не вбивати. Захватив зброю для того, щоб оборонятися від собак. Так, знав, що в будинку хтось є, тому йому потрібен був співучасник. Думав, що там перебуває ОСОБА_114 одна. Знали, коли вона виходить з дому в теплицю, і знали той момент коли і яким чином можна проникнути в будинок. Але все пішло не так. Тому, що він став в дверях і подумав, що повернувся чоловік ОСОБА_53 цей момент відкриваються на нього двері. Наказав їй мовчати і зайти в будинок, потім вистрілив і попав їй в груди. Якби в нього була мета вбивати, то була зброя і міг би сам зайти і перестріляти всіх в будинку, забравши дорогоцінні прикраси і втекти, однак чомусь цього не зробив. Умислу вбивати не було. Далі із - за кутку виходить по сходам дочка відразу і почала на нього кричати, вона його побачила, думав покладу її на підлогу, вона не захотіла і почала телефонувати по телефону, викликавши поліцію і змушений був ранити, а не вбивати. Зробив постріл і попав в область тіла. Це відбувалося миттєво за секунди. Вона впала і хлопчик впав. Намагався через нього переступити, а він схопив за ногу. Побачив на тілі у нього кров. Він сказав: « У мене теж є зброя, я теж буду стріляти» і почав з ним гратися. Йому сказав: «Лягай на підлогу» Він не розумів що відбувається. Відштовхував його, а він на ноги кидався. В нього вистрілив один раз. Потім побіг на верх. В малолітню дитину було 2 поранення, не було наміру його вбивати, хотів його відштовхнути, а він не слухав. Потім пішов наверх і побачив ОСОБА_58 . Боявся втікати, тому що на той час розгубився і розумів, що повинен приїхати хазяїн. Зупинився і побачив двоє людей. В той момент прийшов до тями і став мислити, що роблю. Наголошує на тому, що не став ні стріляти, ні погрожувати нікому. Вдихнув повітря, видихнув і сказав ОСОБА_115 : «Втікаємо»!, а ОСОБА_113 вже знаходився біля дверей. Подружжя ОСОБА_58 побачив і вони його теж побачили. Вони зрозуміли що в будинку перебуває людина зі зброєю. Вони почали кричати. Біля ліжка стояло крісло і ОСОБА_116 начебто пригнувся. У цей час втік. Це все, що відбувалося при зустрічі з ОСОБА_117 . Це все відбувалося миттєво, не розумів, що відбувається.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_113 пояснив, що стояв за рогом будинку, дивився на машину. Вона проїхала, виглянув, двері в дім відкриті і ОСОБА_16 вже немає. Тихенько підійшов метрів шість до дверей, там дві сходинки напівзаокруглені. На порозі лежить телефон і грає, подумав, що забула і зараз прийде. Оперся і заглянув туди. В цей час ОСОБА_16 стріляв в ОСОБА_118 . Вона впала на правий бік. Там хлопчик кричав: «Що ти робиш, не стріляй, я здаюся» Він теж вистрілив в хлопчика. Ірина була біля сходів, а за нею хлопчик. Далі ОСОБА_16 заряджав патрони і щось йому сказав, щоб йшов на верх на другий поверх і побіг на верх. Закляк, бо такого повороту подій не чекав. Коли заграв телефон, потім побачив ОСОБА_119 , тому, що вона лежала біля порогу і нижня частина тулуба була біля дверей. Вона впала головою біля дивану. Відразу зрозумів, що треба втікати. Вони домовлялися про те, що коли вона відкриє двері, ОСОБА_16 заходить в будинок і просить в неї гроші, розповідаючи про те, що він голодний, не працює, що потім віддасть колись. В цей час він проскочить на другий поверх для того щоб взяти гроші і шкатулку з золотими виробами. Домовлялися про відкрите викрадення майна, тільки вона не повинна його бачити. Про рушницю нічого не знав. Навпаки вони домовлялися про те, щоб нічого з собою не брати, на випадок того щоб нічого не випало. Побачив ОСОБА_55 , став на трубу, яка знаходилася на фундаменті і тут вискакує з будинку ОСОБА_16 , а він на той час перелазив через паркан. Там такий щит дерев`яний, побачив ОСОБА_16 , що в руках у нього зброя така коротка, подумав, що треба бігти до людей в провулок, бо вб`є, оскільки був свідком цих подій. Тобто вони не домовлялися про такі можливі дії. Ні він, ні ОСОБА_16 нічого не забрали в будинку.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілі ОСОБА_26 та ОСОБА_40 підтримали покази, надані під час досудового розслідування справи та судового розгляду, які були оголошенні в засіданні апеляційного суду.

Крім того потерпілий ОСОБА_26 зазначив, що обставини викладено вірно. Це були тяжкі обставини, дружину після них тяжко витягували з того святу. Нападники були в масках. Що це конкретно був ОСОБА_47 , не може сказати. Він у них працював водієм. В їх будинку ОСОБА_47 не був. За кермом їздив сам. Рушниця мала вигляд обрізу з металевим прикладом та мала один ствол, на який було одягнуто надувний шар. Приклад був металевий, ствол обрізаний. Не знає чи це був заводський ствол, оскільки не спеціаліст в цьому. Не може сказати що це був ОСОБА_47 . Неприязних стосунків не було, ОСОБА_47 працював водієм у нього та возив співробітників. Їздив на своєму автомобілі. Конфліктів у них не було.

Потерпіла ОСОБА_40 зазначила, що не впевнена щодо ОСОБА_120 , нападники були в масках. Голос вони не впізнали. Один із нападників їх знав, та ОСОБА_121 називав ОСОБА_122 . Нікого конкретно звинувачувати не може.

В суді першої інстанції були присутні, потім писали заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції засудженого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_18 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до вимог ст.64 КПК України при провадженні досудового розслідування, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб і інші обставини вчинення злочину; 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують і обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння. Обов`язок доказування обставин, передбачених цією статтею, покладається на сторону обвинувачення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Відповідно до положень ст. 62 Конституції України в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

При цьому, згідно ст.67 КПК України ніякі докази для суду не мають наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст.73 КПК України показання підозрюваного підлягають перевірці. Визнання підозрюваним своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції не в повній мір врахував вимоги закону та прийшов до помилкових висновків в частині обвинувачення, відповідно до доводів та вимог апеляції захисника ОСОБА_97 та частково - апеляції засудженого ОСОБА_16 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_16 засуджено за ч.5 ст.185 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_123 ; за ч.4 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_39 ; за ч.2 ст.15, п.п.1, 6,12 ч.2, ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_39 та ОСОБА_26 ; за ч.2 ст.15, п.п.1,6,13, ч.2 ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_50 та ОСОБА_81 ; за ч.1 ст. 263 КК України.

Дослідивши матеріали справи та докази на які послався суд першої інстанції засуджуючи ОСОБА_16 за вищезазначеними статтями, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Визнаючи ОСОБА_16 винним по епізоду крадіжки майна вчинений в особливо великих розмірах з проникненням в житло ОСОБА_35 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, суд послався на докази досліджені під час судового розгляду, а саме:

- оголошені в судовому засіданні покази потерпілої ОСОБА_35 , даних нею під час досудового розслідування, з яких вбачається, що 01.05.2002 року вона перебувала у м. Коростень Житомирської області та 05.05.2002 року від сестри покійного чоловіка дізналася, що обікрали її квартиру. В той же день, повернувшись додому, виявила відсутність майна, а саме: мисливської рушниці марки «Mossberg», відеокамери «Ранасопік», ювелірних виробів із золота та срібла, 200 доларів США. Проте, що до злочину причетний чи вчинив його ОСОБА_16 остання не вказує;

- протокол огляду місця події від 05.05.2002 квартири АДРЕСА_9 згідно якого на вікні з зовнішньої сторони виявлено пошкодження захисних металевих грат у вигляді відриву прутів та пошкодження замка рами вікна. Під час огляду було вилучено дозвіл № НОМЕР_3 на носіння та зберігання зброї, виданий на ім`я ОСОБА_124 , футляр до рушниці, і інше (т.3 а.с.3-6). Вказана мисливська рушниця марки «Mossberg», моделі «500А» № НОМЕР_1 , 12 калібру, виробництва США, у виді обрізу, в послідуючому була виявлена при обшуку 07.07.2012 домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 ;

- висновок комплексної молекулярно-генетичної, дактилоскопічної та балістичної експертизи № 6- 47/20-474/10-91/5-49 від 18.07.2012 року відповідно до якого обріз, вилучений 07.07.2012 у ОСОБА_16 , є одноствольною гладкоствольною самозарядною вогнепальною зброєю-обрізом рушниці «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 , 12 калібру, виробництва США, яка внаслідок вкорочення стволу втратила балістичні характеристики, необхідні для мисливської зброї і набула властивостей бойової вогнепальної зброї.

З показів ОСОБА_16 , які підтримав в апеляційному суді вбачається, що ОСОБА_75 приніс йому сумку, а там був обріз рушниці марки «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 . Це було травень 2003 року. Він взяв цю сумку, там був обріз, коробки, патрони. Він сумку закопав під камиш біля річки, і зброя там зберігалась. Змін у вказану зброю він не вносив. Зброя зберігалась у вказаному місці до 2012 року звідки він її забрав та в подальшому зберігав за місцем проживання в с. Зарічани поки вона не була вилучена працівниками міліції. Ніякої крадіжки по даній адресі не вчиняв.

В той же час, факт того, що рушниця «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 , є однією і тією самою зброє, що була викрадена в м. Житомирі у квартирі АДРЕСА_9 , та вилучена у ОСОБА_16 07.07.2012 року, у домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 ніким не оспорюється.

Оцінивши вищезазначені докази з точку зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду вина ОСОБА_16 у вчиненні крадіжки майна вчинений в особливо великих розмірах з проникненням в житло ОСОБА_35 , не знайшла свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції не спростував та не надав оцінки показам ОСОБА_16 , що зброю йому передав ОСОБА_75 , та тому, що інших об`єктивних та достатні доказів вчинення ОСОБА_16 зазначеного злочину стороною обвинувачення не здобуто та суду не надано. При цьому покази потерпілої, протокол огляду місця події та висновок експертизи рушниці таких доказів не містять. Покази потерпілої та протокол огляду місця події доводять наявність події злочину, а висновок комплексної молекулярно-генетичної, дактилоскопічної та балістичної експертизи № 6- 47/20-474/10-91/5-49 від 18.07.2012 року містить в собі характеристику вилученої у ОСОБА_16 рушниці. Разом з тим навіть факт такого вилучення у засудженого зброї, викраденої у потерпілої, поза розумним сумнівом не може доводити його вину у вчинення крадіжки за наведених у обвинувальному висновку та вироку суду обставинах.

Колегія суддів приходить до висновку, що в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.185 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення вини у вчиненні інкримінованого злочину судом не встановлено, у зв`язку з чим в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, кримінальна справа по вказаному епізоду, передбаченому ч.5 ст.185 КК України щодо ОСОБА_16 підлягає закриттю з підстав передбачених п.2 ст.6 КПК за недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Таким чином апеляційні доводи та вимоги як захисника, так і засудженого ОСОБА_16 в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Визнаючи ОСОБА_16 винним по епізоду розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_38 та закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам - ОСОБА_26 та ОСОБА_38 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, пп.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, суд послався на докази, досліджені під час судового розгляду, а саме:

оголошені в судовому засіданні показаннями потерпілих ОСОБА_26 , ОСОБА_39 , даних ним під час досудового розслідування, покази свідків ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , протокол огляду місця події від 20.07.2002 року, копію картки швидкої медичної допомоги № 1300 від 20.07.2002 року, довідку АТЗП «ЗТО «Полісся», висновок судово-медичної експертизи № 1102 від 12.08.2002 року, висновок судово-медичної експертизи № 1040 від 14.08.2002 року, висновок судово-балістичної експертизи № 5-57 від 19.07.2012, висновок судово-балістичної експертизи № 348 від 25.07.2002, висновок комплексної молекулярно-генетичної, дактилоскопічної та балістичної експертизи № 6-47/20-474/10-91/5-49 від 18.07.2012.

Проте, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вина ОСОБА_16 у вчиненні даних злочинів поза розумним сумнівом не підтверджується зазначеними доказами та не знайшла свого підтвердження також і в ході апеляційного перегляду справи.

Згідно з ч.1 ст.65 КПК України 1960 року доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши вищезазначені докази з точку зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, та повторно дослідивши їх, апеляційний суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, пп.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, не знайшло свого підтвердження виходячи з наступного.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілі ОСОБА_26 та ОСОБА_40 підтвердили свої пояснення, надані в суді першої інстанції та зазначили, що нападники були в масках, конкретно сказати, що то був ОСОБА_47 не можуть. Голос не впізнали, неприязних стосунків та конфліктів не було, ОСОБА_47 працював водієм у ОСОБА_26 . В будинку ОСОБА_47 не був.

З показів свідків ОСОБА_125 та ОСОБА_126 вбачається, що вони не були безпосередніми свідками вказаних злочинів, а про їх вчинення дізналися від потерпілого ОСОБА_26 .

Інші вищенаведені докази, покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_16 по зазначеним епізодам також не підтверджують доведеність останнього у вчиненні інкримінованих злочинів, а свідчать про те, що сталася подія злочинів, наявність тілесних ушкоджень, наслідків злочинних дій, однак жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_16 до вчинення даних злочинів. Інших доказів під час досудового розслідування та судового розгляду здобуто не було.

Крім того суд першої інстанції, надаючи оцінку показам ОСОБА_16 оцінив їх критично і розцінив їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності та пом`якшити свою участь у вчиненому, вони не відповідають фактичним обставинам справи, та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки та не спростував покази ОСОБА_16 про те, що вказані злочини він не вчиняв та те, що ОСОБА_75 в травні 2003 року приніс йому сумку, в якій був обріз рушниці марки «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 , коробки, патрони, яку Кучер взяв та заніс і закопав під камиш біля річки, і зброя там зберігалась у вказаному місці до 2012 року звідки він її забрав та в подальшому зберігав за місцем проживання в с. Зарічани поки вона не була вилучена працівниками міліції, та змін у вказану зброю він не вносив.

Посилання суду про доведеність вини ОСОБА_16 на те, що під час обшуку місця проживання останнього виявлено та вилучено обріз гладкоствольної рушниці «Mossberg-500-А» № НОМЕР_1 ,12 калібру, виробництва США, який згідно висновку комплексної молекулярно-генетичної, дактилоскопічної та балістичної експертизи перероблений з рушниці, викраденої у ОСОБА_35 і саме із зазначеного обрізу в послідуючому було здійснено постріли під час розбійного нападу та закінченого замаху на вбивство подружжя ОСОБА_37 , колегія суддів визнає безпідставними, оскільки апеляційним судом кримінальне провадження, передбачене ч.5 ст.185 КК України по епізоду ОСОБА_35 закрито з підстав передбачених п.2 ст.6 КПК за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Крім того ніким не оспорюється той факт, що рушниця «Mossberg» моделі «500А» № № НОМЕР_1 , є однією і тією самою зброє, що була викрадена в м. Житомирі у квартирі АДРЕСА_9 , та вилучена у ОСОБА_16 07.07.2012 року, у домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 . Разом з тим зазначений факт не доводить того, що вказана зброя була у ОСОБА_16 і в 2002 році на час вчинення злочинів проти сім`ї Панфілових

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що достатніх та допустимих доказів на доведення вини у вчиненні інкримінованих ОСОБА_16 злочинів проти Панфілових судом не встановлено, у зв`язку з чим враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену у ст.62 Конституції України, кримінальна справа по вказаних епізодах передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, пп.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України щодо ОСОБА_16 підлягає закриттю з підстав ,передбачених п.2 ст. 6 КПК за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів.

У зв`язку із закриттям кримінальної справи цивільний позов ОСОБА_26 слід залишити без розгляду.

Визнаючи ОСОБА_16 винним по епізоду замаху на умисне вбивство двох і більше осіб вчинених щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_61 за ст.ст. за ч.2 ст.15, пп.1,6,13 ч.2 ст.115 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим людям ОСОБА_62 і ОСОБА_63 - вчинене з корисливих мотивів, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, суд послався на докази досліджені під час судового розгляду, а саме: показання потерпілих ОСОБА_50 та ОСОБА_81 , протокол огляду місця події від 01.07.2012 року місця події - домоволодінні АДРЕСА_7 , протокол обушку від 07.07.2012 домоволодінні АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 , висновок судово-балістичної експертизи № 5-47 від 09.07.2012 року, протокол пред`явлення для впізнання від 07.07.2012 року, протоколи очних ставок між ОСОБА_16 та подружжям ОСОБА_58 , ОСОБА_127 та ОСОБА_128 .

Проте, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки зазначеними вище доказами не підтверджується поза розумним сунівом.

Згідно з ч.2 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Як вбачається з формулювання обвинувачення за вказаним епізодом, визнаного судом доведеним та за яким ОСОБА_16 засуджено, судом зазначено, що продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відшукання майна, ОСОБА_16 піднявся на третій поверх будинку, де в одній з кімнат несподівано для себе побачив подружжя ОСОБА_48 та ОСОБА_49 . ОСОБА_16 , будучи особою, яка раніше вчинила умисні вбивства, направив обріз рушниці «Mossberg», моделі «500А», в напрямку ОСОБА_50 та ОСОБА_51 та натиснув на спусковий гачок, тобто вчинив всі дії, які вважав за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, не закінчив його, оскільки відбулася осічка, після чого ОСОБА_16 покинув кімнату та зник з місця події.

Разом з тим відповідно до показів потерпілих ОСОБА_50 та ОСОБА_81 вони 29.06.2012 разом з донькою ОСОБА_129 на запрошення ОСОБА_27 приїхали з білорусії в м. Житомир, щоб відсвяткувати 50-ти річний ювілей останнього. Втрьох відпочивали в одній з кімнат третього поверху будинку, по АДРЕСА_7 . Близько 08 години 01.07.2012 почули в будинку два хлопки, схожі на постріли, крики і нерозбірливу мову дитини, яка була недовгою. ОСОБА_82 вирішив піти подивитись, що трапилося, підійшов до крісла та став одягатись. В цей момент до кімнати увійшов невідомий чоловік з рушницею в руках, яку відразу ж направив на нього, з метою захисту він схопив крісло, яким намагався кинути в невідомого, але останній побачивши це, покинув кімнату та втік.

При цьому з показів ОСОБА_16 , які надані в суді першої інстанції та підтримані в апеляційному суді, вбачається, що умислу стріляти в ОСОБА_58 не було, не знав, що на цьому поверху є ще люди. Коли побіг наверх та відкрив перші двері, там були чоловік та жінка, чоловік стояв. Коли побачив перед собою ОСОБА_58 , все відбувалося миттєво. Вони почали кричати. Біля ліжка стояло крісло, і ОСОБА_116 начебто пригнувся. Чоловік йому сказав щоб він кинув зброю, він пересмикнув затвор щоб налякати і виграти час, не став ні стріляти, ні погрожувати нікому, розгубився та відразу побіг вниз, крикнувши «уходим». Вбивати ОСОБА_58 не планував, тим більш що не знав про їх перебування в тому приміщенні. Зазначив, що якби у нього була мета вбити ОСОБА_58 , то це зробив би, адже в нього не було ніяких перешкод, оскільки обріз рушниці був справний, а тому ніяких осічок, як зазначено в матеріалах справи, не могло бути.

Крім того під час оглядів місця події та проведення судових експертиз, не було виявлено несправних патронів, та самих патронів, які б свідчили про те, що відбулась осічка не спрацювання боєприпасу -патрона внаслідок натискання на спусковий гачок зброї. Разом з тим висновками судових експертиз, які повторно досліджені апеляційним судом встановлено, що зброя справна і придатна до стрільби.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_16 , у випадку наявності умислу на вбивство потерпілих ОСОБА_102 , ОСОБА_81 , не мав перешкод для його реалізації та у разі дійсного наміру на позбавлення життя останніх, мав можливість довести його до кінця, проте він жодних дій, спрямованих на вбивство (замах на вбивство) ОСОБА_58 , які б було об`єктивно доведено наданими стороною обвинувачення доказами, не вчиняв.

У ході апеляційного розгляду не здобуто доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_16 мав намір на вбивство ОСОБА_58 , не закінчив свій злочинний умисел до кінця із причин, які не залежали від його волі, оскільки відбулася осічка.

Крім того з вказаного вбачається, що замах на вбивство та кваліфікація дії ОСОБА_16 за ч.2 ст.15, пп.1,6,13 ч.2 ст.115 КК України зводиться тільки до факту погрози вогнепальною зброє, і такі погрози при тому не деталізовані, що виключає кримінальну відповідальність за ч.2 ст.15, пп.1,6,13 ч.2 ст.115 КК України КК України, а може бути відповідальність за ст.129 КК України при встановлені складу злочину.

Оцінивши вищезазначені докази з точку зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, та повторно дослідивши їх, апеляційний суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч.2 ст.15, пп.1,6,13 ч.2 ст.115 КК України, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим людям ОСОБА_62 і ОСОБА_63 , вчинене з корисливих мотивів, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення вини у вчиненні інкримінованого злочину, судом не встановлено, у зв`язку з чим в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, кримінальна справа по вказаному епізоду передбаченому щодо ОСОБА_16 підлягає закриттю з підстав передбачених п.2 ст.6 КПК України за недоведеністю його участі у вчиненні вказаного злочину.

За таких обставин доводи апеляцій засудженого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_18 в частині скасування та закриття кримінальної справи за недоведеністю вини ОСОБА_16 у вчинені злочинів за ч.5 ст.185 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_123 ; за ч.4 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_39 ; за ч.2 ст.15, п.п.1, 6,12 ч.2, ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_39 та ОСОБА_26 ; за ч.2 ст.15, п.п.1,6,13, ч.2 ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_50 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів не перевіряє доводи апеляції захисника щодо незаконності засудження ОСОБА_16 за ч.1 ст.263 КК України, оскільки засудженим ОСОБА_16 подано клопотання та повторно заявлено під час судових дебатів щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Засуджений ОСОБА_16 як під час апеляційного розгляду вказаної справи так і в судових дебатах заявляв клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ст.376 КПК України (1960року) апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ст.6, 7, 7-1, 7-2, ,8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, а саме з обвинувального висновку та вироку суду, ОСОБА_16 обвинувачується та засуджений за ч.1 ст.263 КК України. Вказаний злочин останнім вчинено. 07.07.2012 року

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.12, пунктів 4 ч.1 ст.49 КК України злочин, у вчиненні якого ОСОБА_16 визнаний винним є тяжким злочином, строк давності притягнення за який встановлено 10 років з дня вчинення і до дня набрання вироком законної сили.

Отже, на момент розгляду справи в апеляційній інстанції на 07 лютого 2023 року десятирічний строк давності притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України скінчився. Даних про те, що ОСОБА_16 вчинив у вказаний період новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин, у матеріалах справи не міститься.

Сплив зазначеного строку відповідно до ч.4 ст.49 КК є безумовною й обов`язковою підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.2 ст.11-1, 248 КК України 1960р. особа на підставі ст.49 КК підлягає звільненню від кримінальної відповідальності із закриттям справи, у зв`язку із закінченням строків давності, якщо вона проти цього не заперечує. При цьому особа звільняється від кримінальної відповідальності незалежно від визнання нею вини за наявності клопотання цієї особи про таке звільнення, у випадку, якщо вирок не набрав законної сили, а строки давності минули.

Оскільки засуджений ОСОБА_16 в судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, колегія суддів вважає, що з вказаних підстав він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа підлягає закриттю на підставі ст.376 КПК України.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.49 КК України, ст.11-1 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у кримінальній справі в частині засудження ОСОБА_16 за ч.1 ст.263 КК України (в ред.1960р.)- закриттю у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності.

Крім того підлягає виключенню з вироку по епізоду нападу на будинок подружжя ОСОБА_42 за ч.4 ст.187 КК України встановлену судом кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_16 за ч.4 ст.187 КК України - вчинення особою, яка раніше вчиняла розбій.

Як вбачається з обвинувачення ОСОБА_16 по епізоду нападу на будинок подружжя ОСОБА_42 за ч.4 ст.187 КК України, яке визнано судом доведеним, навесні 2012 ОСОБА_16 , будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, з метою незаконного отримання грошей для власного збагачення, вирішив вчинити розбійний напад на житло сім`ї ОСОБА_31 та ОСОБА_27 , проживаючих в будинку АДРЕСА_7 .

Разом з тим, враховуючи, що апеляційним судом кримінальну справу за ч.4 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_39 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960р. за недоведеністю вини ОСОБА_16 у вчинені даного злочину, така кваліфікуюча ознака дій ОСОБА_16 за ч.4 ст.187 КК України, як вчинення особою, яка раніше вчиняла розбій, підлягає виключенню з вироку.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_16 по епізоду смерті ОСОБА_31 про те, що постріл був спереду, а не ззаду, як в зазначено в експертизі, та вона померла від дій його співучасника ОСОБА_68 , який її усипив, то вони апеляційним судом визнаються безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Наведена версія подій була предметом судового розгляду суду та вмотивовано відхилена в результаті такої її судової перевірки доказами.

Так з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив докази в цій частині обвинувачення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_16 по епізоду за на фактом нападу на будинок подружжя ОСОБА_42 за ч.4 ст.187 КК України, за фактом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, поєднаним із проникненням в житло щодо подружжя ОСОБА_42 за пп.1, 2, 6 ч.2 ст.115 КК України, які виразились в умисному вбивстві ОСОБА_84 і малолітнього ОСОБА_32 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам, одна з яких є малолітньою дитиною, вчинене з корисливих мотивів за ч.2 ст.15, пп.1,6 ч.2 ст.115 КК України, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_28 , тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів, що підтверджується сукупністю доказів, яким судом надана належна оцінка.

Так, згідно копій карток виклику швидкої медичної допомоги № 11-А, № 11-Б, № 13-А від 01.07.2012 в проміжку часу з 08 години 25, 29, 35 хвилин було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_7 , для надання медичної допомоги ОСОБА_52 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 .. Працівниками швидкої медичної допомоги було констатовано смерть ОСОБА_32 та ОСОБА_31 , у ОСОБА_28 встановлено попередній діагноз - проникаюче вогнепальне поранення черевної стінки, рвана рана лівого передпліччя; хвора була доставлена до медичного закладу.

Відповідно до протоколу огляду від 01.07.2012 місця події - домоволодіння АДРЕСА_7 , в приміщенні кухні були виявлені трупи малолітнього ОСОБА_32 та ОСОБА_31 з ознаками насильницької смерті. Труп ОСОБА_45 був розташований біля вхідних дверей до кухні, малолітнього ОСОБА_130 біля дверей до кімнати № 1. Окрім того в приміщенні кухні, коридорі були виявлені металеві предмети схожі на кулю, пиж, гільзи, пошкодження дверей, радіатора, було виявлено і відбиток низу взуття на земельній грядці, сліди на огорожі та дерев`яний щит біля огорожі, зі сторони домоволодіння АДРЕСА_10 ; також було вилучено: зісколи деревини, чотири кулі з мисливських патронів, одну стріляну гільзу 12-го калібру, два набої 12-го калібру, пижі, змиви речовини бурого кольору, сліди низу підошви взуття. Під час огляду трупа ОСОБА_31 було виявлено тілесні ушкодження, одяг бюстгальтер та футболку, які мали пошкодженнями та нашарування речовини бурого кольору, було також вилучено уламок пластикового контейнера; на трупі малолітнього ОСОБА_32 виявлені тілесні ушкодження, на білизні (трусах та майці) були пошкодження. Окрім того в приміщенні приймального відділення ЦМЛ № 2 м. Житомира, розташованого по вул. Сабурова, 3а, було вилучено речі ОСОБА_131 - футболку із пошкодженнями, спідню білизну (труси), рушник з нашаруваннями речовини бурого кольору.

За наслідками судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_31 , про що вказано у висновку експертизи № 3156/92 від 29.08.2012, причиною смерті ОСОБА_31 явилось наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини з пошкодженням кореня правої легені, яке ускладнилось травматичним шоком. Наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини має ознаки тяжких по причині загрози для життя, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю, виникло від пробивної дії шроту і т.п. внаслідок пострілу з дробової вогнепальної зброї з близької відстані.

При дослідженні трупа були виявлені тілесні ушкодження: на спині праворуч виявлена рана, яка за формою наближається до чотирикутної з відносно рівними краями при зведенні країв якої утворюються навколо неї складки шкіри «мінус-тканина», в ділянці правої молочної залози виявлена рана неправильної овальної форми з мілко бахромчастими краями, яка умовно зазначена № 2, при зведенні країв рани складки не утворюються; між ранами проходить раневий канал через стінки грудної клітки, корінь правої легені, поверхня раневого каналу бахромчастого характеру, м`які тканини просякнуті кров`ю, в просвіті раневого каналу виявлено частини білого пластмасового контейнера. Рани і раневий канал між ними являють собою наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини, із них рана під № 1 являється вхідним вогнепальним пораненням, рана № 2 являється вихідним вогнепальним пораненням, виявлено також виражене малокрів`я внутрішніх органів, нерівномірне кровонакопичення їх, рідкий стан крові, точкові крововиливи в серозні оболонки. Раневий канал направлений ззаду на перед, справа наліво під невеликим кутом знизу вверх, проходить через всі анатомічні утворення грудної клітини. Під час пострілу постраждала була обернена спиною до ців`я рушниці і була з невеликим нахилом тулуба у перед відносно вертикальної осі.

Одиночний постріл із вогнепальної зброї був проведений із одного зразка зброї з близької відстані, що підтверджується результатами медико-криіміналістичного дослідження: «При розгляді ушкодження в інфрачервоних променях виявлено накладення кіптяви. По периферії вказаного ушкодження наявні множинні дрібно крапкові ушкодження шкіри чорного кольору, які утворились від дії часток пороху». По ходу раневого каналу було виявлено частини вогнепального снаряду у вигляді зруйнованих частин пластмасового контейнеру.

Після вогнепального поранення потерпіла могла невеликий проміжок часу жити в терміни до кількох десятків хвилин, могла в незначний проміжок часу виконувати осмислені дії, які не потребували б значного прикладання зусиль, проте можливість повзти, кликати на допомогу і т.п. в незначний проміжок часу вона не могла. Враховуючи масивність руйнування внутрішніх органів по ходу вогнепального раневого каналу, швидкість розвитку ускладнень (крововтрату) і т.п. при наданні ОСОБА_31 своєчасної медичної допомоги, врятувати її життя було неможливо.

Враховуючи характер тілесного ушкодження, яке супроводжувалось масивним руйнуванням грудної клітини і її анатомічних утворень, постраждала відчувала сильний фізичний біль, який міг носити для неї характер «особливого фізичного болю».

Згідно висновку комплексної судово-медично-балістичної експертизи № 179 від 01.11.2012 направлення пострілу на ОСОБА_31 було ззаду наперед з близької відстані, під невеликим кутом знизу вверх до умовної горизонтальної площі. Дульний зріз вогнепальної зброї знаходився на близькій відстані і напрямок пострілу був направлений ззаду наперед під невеликим кутом до умовної горизонтальної площини. ОСОБА_31 знаходилась близько до вертикального положення, можливо невеликим нахилом тулуба вперед в напрямку дії снаряду. За висновком медико-криміналістичної експертизи № 145-МК від 21.08.2012 на тілі ОСОБА_31 виявлені дві вогнепальні рани: за своєю характеристикою рана в ділянці спини являється вхідною вогнепальною, а рана, яка розташована в ділянці правої молочної залози, за своєю характеристикою являється вихідною вогнепальною. На одязі (бюстгальтер та фуфайка), в які була вдягнена ОСОБА_31 момент пострілу виявлено на спині фуфайки у верхній частині майже по середній лінії пошкодження у вигляді наскрізного дефекту тканини, за своєю характеристикою воно є вогнепальним. Пошкодження, які виявлені на одязі ОСОБА_31 та ушкодження виявлені на її тілі співпадають між собою по розташуванню зазначені пошкодження на одязі та ушкодження на тілі ОСОБА_31 утворились від пробивної дії дробового снаряду при пострілі з вогнепальної зброї з близької відстані.

Крім того в судовому засіданні допитано експерта ОСОБА_132 та спеціаліста ОСОБА_133 , які підтвердили, що вхідний отвір на тілі загиблої ОСОБА_45 мав місце на спині, що спростовує твердження підсудного ОСОБА_16 , що він не стріляв загиблій в спину.

Згідно висновку судово-медичних експертиз постріли в ОСОБА_45 та ОСОБА_130 здійснені в спину останнім, що свідчить про умисні дії особи, яка стріляла, окрім того у малолітнього ОСОБА_130 було здійснено три постріли, одне з поранень (в руку) був експертами розцінений як захисний, що свідчить про те, що дитина закривалась, тобто просила захисту, що спростовує твердження підсудного ОСОБА_16 щодо випадковості проведення пострілу.

Зазначене також підтверджено показами засудженого ОСОБА_17 , потерпілих ОСОБА_27 та ОСОБА_54 . Крім того експертами зазначено, що проведення пострілів з обрізу рушниці без натискання на спусковий гачок неможливе, що спростовує доводи ОСОБА_16 щодо випадковості пострілів.

До таких висновків дійшов суд першої інстанції і апеляційний суд цілком погоджується з даними висновками. При цьому колегія судді визнає безпідставними вимоги засудженого ОСОБА_16 по те, що для надання об`єктивних роз`яснень до суду повинен був би викликаний незалежний медичний експерт, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на положеннях КПК України та жодних сумнівів в достовірності проведених судово-медичних досліджень та пояснень допитаних в ході судового розгляду експертів у колегії суддів немає. Доводи засудженого з цього приводу не пливають на факт доведеності його винуватості у вчиненні відповідних дій та їх кваліфікації.

З огляду на наведене не знайшли свого підтвердження жодним доказом і доводи ОСОБА_16 про те, що смерть ОСОБА_45 наступила не від його пострілу, оскільки згідно експертного висновку вона могла жити ще декілька дестків хвлин, та засуджений ОСОБА_46 її придушив після поранення. З огляду на наведені вище докази саме ОСОБА_16 вчинив вбивство ОСОБА_45 за наведених у вироку обставин.

Що стосується апеляційних доводів засудженого ОСОБА_16 щодо відсутності в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як вбивство з корисливих мотивів, то апеляційний суд також такі доводи відкидає як безпідставні, оскільки беззаперечно встановлено та не оспорюється самим апелянтом, що в будинок ОСОБА_42 він та засуджений ОСОБА_46 проникли з метою нападу та викрадення майна, для вчинення вказаного злочину ОСОБА_16 взяв з собою рушницю, яку застосував при вчиненні вбивства та замаху на вбивство в ході реалізації умислу на викрадення майна. Зазначені обставини безсумнівно свідчать про наявність такої кваліфікуючої ознаки дій як корисливий мотив. При цьому той факт, що в результаті злочинних дій ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не заволоділи майном потерпілих не може бути підставою для виключення такої кваліфікуючої ознаки. Крім того слід зазначити що напад з метою заволодіння чужим майном є закінченим з моменту вчинення саме нападу, а не такого заволодіння, розбій є закінченим злочином з моменту вчинення такого нападу на потерпілого, і вбивство, пов`язане з розбійним нападом, однозначно підлягає кваліфікації саме за п.6 ч.2 ст. 115 КК України як вбивство, вчинене з корисливих мотивів.

Підсумовуючи наведені колегією суддів доводи та висновки щодо апеляційних доводів сторони захисту, слід також зауважити, що колегія суддів фактично погодилися з усіма доводами, викладеними в апеляції захисника ОСОБА_97 , які стосуються доведеності винуватості засудженого ОСОБА_16 та кваліфікації його дій. При цьому інші доводи апеляції з доповненнями та уточненнями засудженого ОСОБА_16 об`єктивно не знайшли свого підтвердження, частково обумовлені юридичною необізнаністю, а також розцінюються апеляційним судом як такі, що заявлені з метою полегшити свою участь та пом`якшити покарання за вчинені злочини. Доводи апелянта ОСОБА_16 щодо відповідних дій органу працівників міліції при проведенні досудового розслідування щодо обвинувачення інших осіб у вчиненні даних злочинів, намагання вплинути на нього з метою надання визнавальних показів, значення для вирішення справи в даному випадку не мають з огляду на висновки апеляційного суду, викладені в даній ухвалі.

Що ж стосується доводів апеляцій засудженого та його захисника щодо безпідставного призначення судом першої інстанції найсуворішого покарання засудженому ОСОБА_16 у вигляді довічного позбавлення волі, яке є надто суворим та явно несправедливим, оскільки ОСОБА_16 спряв розкриттю злочинів, повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, надав суду покази з приводу обставин вчинення злочину щодо ОСОБА_31 , ОСОБА_86 та ОСОБА_28 , вибачився перед потерпілим ОСОБА_85 , то вони визнаються апеляційним судом безпідставними та такими, що не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.

Так відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначає покарання, зокрема відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати: множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання; інші аналогічні за своїми характеристиками ознаки.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про необхідність призначення ОСОБА_16 за скоєні ним злочини покарання у виді довічного позбавлення волі, вірно врахував зазначені вимоги закону та наступні обставини кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених злочинів, які у відповідності до вимог ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, мотиви та обставини вчинених злочинів.

При призначенні ОСОБА_16 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості злочинів, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому- рецидив злочину, та відсутність пом`якшуючих обставин.

Судом першої інстанції також враховано особу засудженого ОСОБА_16 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за висновком амбулаторної, комплексної, судової, психолого-психіатричної експертизи в минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає в даний час, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час скоєння інкримінованих йому протиправних вчинків, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. При своєму психічному стані не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Також враховано думку потерпілих, які наполягали на суворості покарання.

З урахуванням особи винного ОСОБА_16 , тяжкості злочинів, наслідками яких є смерть двох людей, одним з яких є малолітня дитина, вогнепальне поранення третьої людини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність обвинуваченого для суспільства, та зробив вірний висновок про необхідність призначення йому покарання за п.п.1,2,6 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується із обраним видом покарання ОСОБА_134 у виді довічного позбавлення волі за п.п.1,2,6 ч.2 ст.115 КК України і зауважує на те, що верховенство права не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, такі як справедливість, яка є однією з основних засад права і є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, про що зазначив в своєму рішенні Конституційний Суд України від 02.11.2004 року №15рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Засудженим ОСОБА_16 та його захисником як в апеляціях, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, не дивлячись на те, що апеляційним судом істотно зменшено обсяг обвинувачення ОСОБА_16 , визнаного доведеним.

З огляду на фактичні обставини кримінальної справия, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_16 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_16 покарання з мотивів, про які йдеться в апеляціях засудженого та його захисника, апеляційний суд не вбачає, не дивлячись на те, що ОСОБА_16 неодноразово зазначалося про те, що він щиро кається у вчинених розбійному нападі та вбивстві.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_16 про звільнення його від кримінальної відповідальності та з-під варти відповідно до положень ч.4 ст. 49 КК України та ст.. 11-1 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та необхідності заміни довічного позбавлення волі на певний строк позбавлення волі, і у зв`язку з відбуттям ним з врахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України покарання понад 20 років, що є підставою для звільнення з-під варти, то колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними, зазначені обставини та доводи були предметом вирішення апеляційного суду до виходу в нарадчу кімнату шляхом постановлення окремої ухвали 20.12.2022, яка наявна в матеріалах справи.

При цьому колегія судді повторно зауважує на тому, що положення ч.4 ст. 49 КК України та ч.4 ст. 11-1 КПК України в даному випадку не можуть бути застосовані з огляду на те, що строк давності притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини, вчинені в 2012 році відповідно до п.5 ч.1 ст. 49 КК України не спливли. Застосування ж положень частини четвертої даної норми ставиться в залежність від наявності обставин, передбачених частиною першої даної статті (тобто спливу відповідного строку з дня вчинення злочину до дня набрання вироком законної сили). І на таке застосування жодним чином не впливає строк відбутого особою покарання. Довічне позбавлення волі може бути замінено на відповідний термін позбавлення волі лише у разі спливу строків давності, що в даному випадку не відбулося, як немає підстав вважати, що відбувши більш 20 років позбавлення волі, ОСОБА_16 таким чином з огляду на положення ч.4 ст. 11-1 КПК України, відбув максимальне покарання та підлягає звільненню з-під варти у зв`язку з цим.

Крім того як уже зазначено вище, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення призначеного ОСОБА_16 покарання, з довічного позбавлення волі та позбавлення волі на відповідний, навіть максимальний стро, передбачений ч.2 ст. 115 КК україни.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_23 про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінальної справи щодо засудженого ОСОБА_17 у зв`язку з його смертю під час апеляційного перегляду справи, то воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.8 ч.1 ст.6 КПК України порушена кримінальна справа підлягає закриттю щодо померлого, якщо немає необхідності в його реабілітації.

Вирок суду засудженим ОСОБА_17 та іншими учасниками справи щодо останнього не оскаржується.

Відповідно до ст.376 КПК України, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені п.8 ч.1 ст.6 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває справу.

Як убачається з копії свідоцтва та актового запису про смерть № 2262 від 17 грудня 2022 року, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.6, 376 КПК України обвинувальний вирок відносно ОСОБА_17 в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю підлягає скасуванню із закриттям кримінальної справи щодо нього у зв`язку зі смертю.

У зв`язку зі скасуванням вироку в частині засудження ОСОБА_17 та закриттям справи відносно нього, також підлягає скасуванню в частині стягнення на користь держави судових витрат за проведення експертиз в сумі 2949,24 грн.

Керуючись ст.ст. 379 ч.2, 6 ч.1, 11-1, 248, 362, 366, 376 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляції засудженого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_18 в інтересах засудженого ОСОБА_16 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_16 в частині визнання його винним у вчиненні злочинів:

- за ч.5 ст.185 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_123 ;

- за ч.4 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_39 ;

- за ч.2 ст.15, п.п.1, 6,12 ч.2, ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_39 та ОСОБА_26 ;

- за ч.2 ст.15, п.п.1,6,13, ч.2 ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_50 та ОСОБА_81 ;

- за ч.1 ст.263 КК України та в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_26 скасувати.

Справу в частині визнання ОСОБА_16 винним у вчиненні злочинів:

- за ч.5 ст.185 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_123 ;

- за ч.4 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_39 ;

- за ч.2 ст.15, п.п.1, 6,12 ч.2, ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_39 та ОСОБА_26 ;

- за ч.2 ст.15, п.п.1,6,13, ч.2 ст.115 КК України щодо потерпілих ОСОБА_50 та ОСОБА_81 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960р. за недоведеністю вини ОСОБА_16 у вчинені даних злочинів.

На підставі ст.49 КК України звільнити засудженого ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Справу в цій частині закрити на підставі ст.11-1 КПК України в редакції 1960 р. у зв`язку з закінченням строків давності.

Виключити з вироку встановлену судом кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_16 за ч.4 ст.187 КК України - вчинення особою, яка раніше вчиняла розбій.

Вважати ОСОБА_16 засудженим:

- за ч.4 ст.187 КК України - до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п.п.1,2,6 ч.2 ст.115 КК України - до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.2 ст.15, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України - до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

- на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів - до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цивільний позов ОСОБА_26 до ОСОБА_16 залишити без розгляду.

Вирок щодо засудженого ОСОБА_17 в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а також в частині стягнення на користь держави судових витрат за проведення експертиз в сумі 2949,24 грн. скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.8 ч.1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 р. у зв`язку зі смертю засудженого. Судові витрати в сумі 2949,24 грн. віднести на рахунок держави.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_16 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді: