Справа № 128/3585/20
Провадження №11-кп/801/1201/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2022 року про продовження обвинуваченому Ґуґімаєр Маріо за ч. 5 ст. 301 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_9
перекладача: ОСОБА_10
в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні №0000131 від 17.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 301 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду від 17.11.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2022 року клопотання подані прокурором ОСОБА_8 та підтримані в судовому засіданні прокурором ОСОБА_11 задоволено.
Продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 15 січня 2023 року, включно.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2022 року, постановити нову ухвалу, застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ухвала суду є необгрунтованою, невмотивованою, прийнята з порушенням кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
Захисник вказує, що доказів, які підтверджують намір ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення в клопотанні обгрунтовано на припущеннях, оскільки на даний час обвинувачений не може перетнути кордон України у звязку із минуванням терміну дії його паспорту 14.12.2020 року, крім того обвинувачений має стійкі соціальні звязки, місце проживання та реєстрції в Україні.
Щодо стосується ризику впливу на свідків і потерпілого, то суд не взяв до уваги, що обвинувачений не володіє ні українською ні російською мовами, що виключає можливість такого впливу; ризик знищення та переховування речових доказів відсутній, оскільки на даний час досудове слідство завершено і всі докази зібрані, крім того, ч.5 ст. 301 КК України за якою обвинувачується ОСОБА_9 на даний час виключена з кримінального кодексу.
Прокурором не було доведено існування продовження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства, не врахував положення Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, продовживши ОСОБА_9 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахував всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України мають значення при продовженні запобіжного заходу.
Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, зареєстрований та має місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,що забезпечить неможливість спілкування обвинуваченого з потерпілим, оскільки потерпілий проживає в м.Вінниці, тому до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_13 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, продовжити вчиняти інші злочини, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого з тримання під вартою на особисте зобов`язання, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1,ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 301 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000131 від 17.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.5 ст. 301 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадського порядку та моральності, обвинувачений ОСОБА_14 є громадянином іншої держави - Австрії; на час затримання не був працевлаштований на території України; не мав постійного законного джерела доходу; є особою, тричі судимою на території Австрії за вчинення умисних злочинів: один з яких за підроблення документів та двічі за вчинення злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, те, що відносно обвинуваченого в провадженні Вінницького районного суду знаходиться інший обвинувальний акт у вчиненні ним нових епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 301 України, тому суд вважає, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Враховуючи те, що ОСОБА_9 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими .
Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Вінницького районного суду перебуває обвинувальний акт у вчиненні обвинуваченим нових епізодів кримінальних правопорушень за ч.5 ст. 301 КК України та ч.3 ст. 149 КК України.
Посилання захисника на закінчення терміну дії паспорта ОСОБА_9 , на наявність соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації в Україні, на те, що він не володіє ні українською ні російською мовами, не спростовують висновки суду першої інстанції, який з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для продовження в кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що ч.5 ст. 301 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_9 на даний час виключена з кримінального кодексу є безпідставними, оскільки вирішення питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 є повноваженням суду першої інстанції.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Вінницького районного суду від 17.11.2022 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2022 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4