№566/1398/21
№1-кс/566/25/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року смт Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: власника майна ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000297 від 09 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на транспортний засіб вантажний автомобіль марки «ГАЗ-САз» моделі 3507, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та деревину породи «Ясен» об`ємом 3 м3 , яку поміщено на територію відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області.

На обгрунтування клопотання зазначає, що постановою слідчого від 21 грудня 2021 року кримінальне провадження №0000297 від 09 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину, відповідно, будь-які підстави для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпали.

В судовому засіданні ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив суд його задоволити.

Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що орган дізнання не уповноважений, відповідно до чинного законодавства, скасовувати накладений судом арешт на майно та повертати майно володільцю.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18 визначено, що слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Частиною 5, 6 ст.9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Пунктами 2, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України передбачені такі загальні засади кримінального провадження, як законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та диспозитивність.

Частиною 1 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.

Ухвалою слідчого судді Млинівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року було задоволено частково клопотання прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000297 від 09 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно речові докази у кримінальному провадженні №0000297 від 09 листопада 2021 року за ч.1 ст. 185 КК України:

-транспортний засіб вантажний автомобіль марки «ГАЗ-САЗ» моделі 3507, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 з передачею на відповідальне зберігання власнику (законним користувачам), з покладенням на останнього обов`язку збереження вказаного майна та надання такого на вимогу слідчого, прокурора у випадку необхідності проведення слідчих дій, заборонивши відчудження та розпорядження арештованого транспортного засобу;

- деревину породи «Ясен» об`ємом 3 м3, яка знаходиться у вантажному відділення вантажного автомобіля марки «ГАЗ-САЗ» моделі 3507, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з позбавленням права на відчудження та розпорядження даним майном до прийняття остаточного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

(а.с.31-33)

Слідчим суддею було досліджено постанову про закриття кримінального провадження від 21 грудня 2021 року з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000297 від 09 листопада 2021 року по факту крадіжки деревини породи «Ясен» закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

(а.с.37 матеріалів к/п №0000297)

Таким чином, оскільки питання щодо скасування арешту майна в межах кримінального провадження, що є закритим, має вирішуватись судом цивільної юрисдикції, слідчий суддя позбавлений можливості прийняти аргументи власника майна, викладені у відповідному клопотанні, тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно.

Слідчим суддею також враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, відмова у задоволенні клопотання з підстави неможливості його розгляду в порядку кримінального судочинства не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000297 від 09 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Роз`яснити власнику майна, що він має право звернутись з позовом про скасування арешту майна в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1