В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003457 від 29 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривчик Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із середньою освітою, розлучений, громадянин України, не судимий, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство до колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності потерпілої.

ОСОБА_3 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях вїї адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_5 погіршений психоемоційний стан, що призвело до вразливості, невпевненості в собі та розгубленості.

13 червня 2022 року ОСОБА_3 приблизно о 21 год 30 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

12 липня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 15 червня 2022 року ОСОБА_3 приблизно о 23 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

12 липня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 27 липня 2022 ОСОБА_3 приблизно о 23 год 30 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме вдарив по обличчю, внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

23 вересня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Будучи особою, неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство до колишньої дружини ОСОБА_5 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.

Вказані дії з боку ОСОБА_3 змусили ОСОБА_5 звернутись до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме про те, що 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 , знаходячись за за адресою: АДРЕСА_1 , продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом.

27 вересня 2022 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , під час якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи свою колишню дружину ОСОБА_5 . Крім цього, вказані дії відбувались у присутності дітей, а саме, доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та змусили останню звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру №103/42-958 від 17 листопада 2022 року, у ОСОБА_5 за період співпраці спостерігався знижений емоційний стан та тривожність. Ситуація домашнього насильства призвела до вразливості та розгубленості, відчуття страху за своє життя. З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Позиція сторони захисту

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав частково та пояснив, що у них дійсно постійно відбуваються скандали, він часом вживає алкогольні напої, але не часто. Він не працює через стан здоров`я. Дружина викликає поліцію, він знав про рішення суду та винесені постанови. Що відбувалось 27 вересня він не пам`ятає, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Просив суворо не карати.

Зихисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 просив суворо не карати ОСОБА_3 , оскільки він визнав вину і щиро розкаявся.

Позиція потерпілої

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що у них часто виникають сімейні сварки побутового характеру. Її колишній чоловік часто вживає алкогольні напої, кричить обзиває, б`є її та дітей. Всі рази, які зазначено в обвинувальному акті вона викликала поліцію. 27 вересня 2022 року також відбувалось домашнє насильство психологічного характеру, чоловік її обзивав, ображав, кидався у бійку, все було в присутності дітей. Діти перебувають в стресі, бояться вийти з кімнати, коли він п`яний, оскільки він хапається то за молоток, то за стамеску і кидається на них. Також в стані сп`яніння пробував покінчити життя самогубством. Під час того як чоловік п`яний, вона з дітьми постійно закривається в кімнаті і боїться вийти. Крім того її чоловік приводить додому якихось чоловіків для вживання алкогольних напоїв, викрадає гроші у дітей. Діти можуть навчатись тільки вночі, коли він спить. Вона боїться за своє життя тат життя своїх дітей, оскільки працює, а діти в цей час перебувають самі з ним вдома. Просила застосувати покарання у виді позбавлення волі. Вона з дітьми була на консультаціях у психолога, оскільки вони всі перебувають у жахливому емоційному стані і страху.

Досліджені у судовому засіданні докази

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що працює начальником сектору з протидії домашнього насильства відділу превенції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. Знає сім`ю ОСОБА_5 , оскільки з 20219 року туди постійно викликаються працівники поліції, так як обвинувачений систематично вчиняє домашнє насильство щодо дружини та дітей. Кожного разу він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Його працівники постійно після виклику складали протоколи на ОСОБА_3 за домашнє насильство до дружини. Про дітей він не дбає. Стоїть на обліку як особа яка систематично вчиняє домашнє насильство.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що сім`ю ОСОБА_5 знає давно, є їхньою кумою. Обвинувачений постійно б`є дружину, обзиває, нецензурно лається. Вдома у них останнім часом вона не бувала, там дуже негативна атмосфера. Обвинувачений живе в антисанітарії, туди взагалі ніхто ні з друзів дітей, ні з друзів потерпілої не приходить. Діти не сприймають його як батька, він постійно до них чіпляється. На початку подружнього життя в них все було добре, відносити почали погіршуватись коли він перестав працювати, це вже більше 10 років. Причиною такої поведінки є алкоголь і небажання утримувати сім`ю, дітей.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що є кумою сім`ї ОСОБА_5 , знає їх 17 років. Обвинувачений постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вона часто говорила з ним, щоб він не бив дружину і дітей, але це на нього не діє. Також знаю, що він краде гроші у дітей. В гостях останнім часом не буває, тому що така обстановка, він живе у антисанітарії. Конфлікти в них почались після народження третього сина ОСОБА_9 (2010 рік). При мені він потерпілу не бив, вона бив не дозволила, але чула як він матюкається, обзиває. Знає, що він намагався повіситись на кухні в стані алкогольного сп`яніння, діти в цей час були вдома. Дружина його не провокує, вона одна працює, забезпечує дітей і він також живе на ці гроші. До дітей він відноситься погано, вони його бояться. Потерпіла також боїться. Після розлучення роз`їхатись вони не намагались, хоча це квартира потерпілої, він не з`їжджає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що є дочкою обвинуваченого. Батько заважає жити всім членам сімї, застосовує фізичне і психологічне насильство. Вона не хочу, щоб він з ними жив і був поряд. Він матюкається, б`є, погрожує вбити, не дає нормально навчатись, вона нічого не може робити. Іноді він приводить додому друзів, які сидять на кухні, а вона з сестрою і братом бояться вийти з кімнати. Сестра і мама викликали поліцію всі рази, які зазначено в обвинувальному акті. Коли батько вдома, їй дуже тривожно і вона боїться за своє життя.

Також під час судового розгляду судом безпосередньо, за участю сторін досліджено надані прокурором докази, зібрані під час досудового розслідування, здійснено їх оцінку та аналіз, як кожного окремо, так і у сукупності і взаємозв`язку, в тому числі із показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідків, а саме:

рапорт начальника СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 28 жовтня 2022 року, відповідно до якого 28 жовтня 2022 року до Дніпровського УП НП у м. Києві із заявою звернулась ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо неправомірних дій з боку колишнього чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким спільно проживають,та який за місцем проживання систематично вчиняє домашнє насильство. ОСОБА_3 , який зловживає спиртними напоями, протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство фізичного та психологічного характеру (штовхає, кидається у бійку, нецензурно висловлюється, голосно кричить, погрожує застосовуванням фізичної сили) до колишньої дружини - ОСОБА_5 . За вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП (т. 1 а.с. 60);

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 жовтня 2022 року, відповідно до якого 27 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , колишній чоловік ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство до ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 61-62);

заявою ОСОБА_5 від 28 жовтня 2022 року, відповідно до якої 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичного насильства (т. 1 а.с. 63);

постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру до колишньої дружини ОСОБА_5 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 к. (т. 1 а.с. 69);

постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру до колишньої дружини ОСОБА_5 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 к. (т. 1 а.с. 70);

постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства фізичного характеру до колишньої дружини ОСОБА_5 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 к.(т. 1 а.с. 71).

Оцінка суду

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України» (Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової , цитоване вище, там само)

При розгляді вказаного кримінального провадження судом враховується систематичність домашнього насильства, яке, згідно показів свідків не обмежується складеними протоколами, а триває і надалі.

Також суд враховує те, що малолітній ОСОБА_9 та неповнолітня ОСОБА_8 регулярно стають свідками протиправних дій батька щодо себе та матері. А повнолітня станом на час розгляду кримінального провадження судом ОСОБА_7 , під час вчинення вказаного злочину була неповнолітньою. Дані обставини не заперечувалися жодною зі сторін. А наслідки такого насильства є, як неможливість спокійно навчатись та те, що діти перебувають у постійному стресі, підтверджені їх матір`ю ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_15 .

Психологічне насилля - це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.

Характерною рисою психологічного насильства єциклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини.На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань,емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України.

Призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у присутності дітей.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, з 09 вересня 2020 року перебуває на обліку у Дніпровському УП як особа, яка систематично вчиняє домашнє насильство (кривдник), витяг з ЄРДР №0000196 від 13 липня 2020 року, відповідно до якого 11 липня 2020 року ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 , виписку з медичної довідки №11567 від 17 липня 2020 року потерпілої ОСОБА_5 згідно якої у неї було переламано 4 ребра, не займається утриманням дітей, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, думку потерпілої, яка при визначенні міри покарання підтримала прокурора, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час судових дебатів прокурор просила суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробам переховуватися від суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, слідча суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підпункт «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що нікого не може бути позбавлено свободи окрім, як, серед іншого, відповідно до процедури, встановленої законом законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04.06.2015, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції.Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції. Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Відповідно до п. 4 ст. 5 Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Починаючи з дати ухвалення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції.

Згідно практики ЄСПЛ у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з п. 4 ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Яковенко проти України», п. 32).

За таких обставин, наявні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, ухвалюючи рішення щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , виходить з того, що ризик переховування від суду обвинуваченого обумовлюється суворістю покарання, призначеного судом за цим вироком у виді позбавлення волі. Розуміючи невідворотність призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням в умовах ізоляції від суспільства, обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд також не виключає можливості нелегального перетину кордону обвинуваченим з огляду на тяжкість призначеного покарання. В умовах, які існують в Україні, викликаних агресією російської федерації проти України, у нього збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження, а також Державний кордон України у місцях активних бойових дій.

Отже, наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачений ймовірно може переховуватись від суду, а тому є необхідність у обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взяти під варту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання - 28 грудня 2022 року.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілій, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1