Справа № 137/1951/18
Ухвала

Іменем України

18.01.2023р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої внесене клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калинівка Вінницької області, матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 15 лютого 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 15 лютого 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, передано на розгляд судді ОСОБА_7 , який своєю ухвалою від 21.01.2019 року, призначив його до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 07.02.2019 року, вказане клопотання призначене до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 15 лютого 2015 року, в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

08.07.2020 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання захисника особи, відносно якої внесене клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності, а кримінальне провадження № № 0000053 від 15 лютого 2015 року закрити.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні 20.08.2020 року заперечувала проти задоволення даного клопотання та закриття кримінального провадження посилаючись на те, що ОСОБА_6 ухилявся від слідства та був оголошений у розшук, а тому відсутні правові підстави для застосування ст.49 КК України, що відповідає роз`ясненню, викладеному в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

За пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності та вона не ухилялася від слідства або суду і не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Системний аналіз чинного законодавства та вимоги п.2 ч.1 ст.49 КК України свідчать про те, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Така позиція міститься в рішення касаційного суду (постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 року №5-1кс15), згідно якої, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук.

В постанові від 27.03.2019 року (провадження № 51-9040км18) на підставі аналізу положень ч.1 ст.281 КПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

З урахуванням вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 20.08.2020 року, винесеною у протокольній формі, що зафіксовано у відповідному журналі судового засідання, відтерміновано розгляд клопотання адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження №0000053 від 15.02.2015 року, зобов`язано сторону обвинувачення надати докази на підтвердження факту ухилення ОСОБА_6 від слідства.

З цього часу, кримінальне провадження неодноразово призначалося до судового розгляду, зокрема на 09.09.2020 року, 07.10.2020 року, 29.10.2020 року, 03.12.2020 року, 25.01.2021 року, 19.02.2021 року, 31.03.2021 року, 28.04.2021 року, 28.05.2021 року, 05.07.2021 року, 09.08.2021 року, 22.09.2021 року, 21.10.2021 року, 18.11.2021 року, 13.12.2021 року, 28.01.2022 року, 10.03.2022 року, 14.04.2022 року, 03.05.2022 року, 25.05.2022 року, 21.06.2022 року, 19.07.2022 року, 10.08.2022 року, 14.09.2022 року, 12.10.2022 року, 16.11.2022 року, 14.12.2022 року та 18.01.2023 року, проте стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_6 від слідства, що позбавляє суд можливості розглянути вищевказане клопотання, перевірити його доводи та прийняти за результатами його розгляду законне рішення.

За частиною першою статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дана норма імплементована в національне законодавство та закріплена в частині першій статті 21 КПК України.

Згідно частини першої статті 318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України, розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

За частиною п`ятою статті 28 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Забезпечення проведення судового провадження у розумні строки покладається на суд (частина друга статті 28 КПК України).

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративне правопорушення», судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист (частини перша, друга статті 114 КПК України).

Виходячи з положень кримінально-процесуального закону, враховуючи тривалий час перебування даної справи в провадженні суду, зокрема через недотримання стороною обвинувачення вимог ч.2 ст.21 КПК України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», усвідомлюючи особисту відповідальність, з метою вжиття всіх необхідних заходів відносно неухильного дотримання процесуальних строків та не порушення прав учасників провадження щодо справедливого розгляду та вирішення справи в розумні строки, уникнення обставин, які негативно впливають на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади, суд вважає за необхідне встановити стороні обвинувачення граничний строк для подання до суду доказів у даному кримінальному провадженні, а саме надання доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_6 від слідства, необхідних для розгляду клопотання адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження № 0000053 від 15.02.2015 року, в судове засідання, призначене на 02.02.2023 року на 15год.00хв.

Суд звертає увагу, що вчинення відповідних процесуальних дій стороною обвинувачення є правом, а не обов`язком. Однак, визнання судом строку для їх вчинення означає, що після завершення таких строків, вважатиметься, що прокурором були реалізовані відповідні процесуальні права та обов`язки незалежно від того, вчиненні ним зазначені процесуальні дії, чи ні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 114, 327, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

По справі оголосити перерву до 02 лютого 2023 року до 15год.00хв.

Встановити граничний строк стороні обвинувачення для виконання нею вимог ч.2 ст.21 КПК України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме для надання доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_6 від слідства, необхідних для розгляду клопотання адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження №0000053 від 15.02.2015 року, в судове засідання Калинівського районного суду Вінницької області на 02.02.2023 року на 15год.00хв.

Копію вказаної ухвали невідкладно надіслати на адресу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, для відома та виконання.

Дана ухвала згідно вимог ч.2 ст.21 КПК України, ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою статті 292 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Суддя