УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 січня 2023 року, якою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 березня 2023 року включно

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 18 березня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною.

Наполягає на відсутності вказаних в клопотанні прокурора ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що судом не врахована можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, який також може забезпечити виконання ним обов`язків передбачених кримінальним процесуальним законом та запобігти, зазначеним в клопотанні прокурорам ризикам.

Окрім того, зазначає, що хоче вступити до лав ЗСУ, а тому просить змінити обраний йому запобіжний захід та призупинити кримінальне провадження щодо нього.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування та не зменшились.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, ризик вчинення нового кримінального правопорушення, вони не зменшились та продовжують існувати, та запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до матеріалів в провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування та не зменшились.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, прийшов до висновку, що заявлені прокурором ризики існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачав реальним ризик, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, так як обвинувачений знає місце проживання одного із свідків в с. Калинівка Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області і саме за цією адресою було вчинено злочин обвинуваченим.

Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, а злочин, у вчиненні якого він обвинувачується в цьому кримінальному провадженні, вчинений в період іспитового строку, встановленого вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2020 року.

Згідно матеріалів провадження, обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, на час затримання проживав не за місцем реєстрації, отже не має міцних соціальних зв`язків.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та можливість незаконного впливу на свідків, та ризик вчинення нового злочину.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого, запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є доцільним, оскільки наведені обвинуваченим обставини, не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливають на існуючі ризики.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 січня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 ,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: