Дата документу 10.04.2023 Справа № 337/1114/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/1114/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/248/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 . в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 10 квітня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2023 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0000084 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 01.03.2023 року до суду надійшло клопотання дізнавача СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 , про накладання арешту на майно в межах кримінального провадження за №0000084 від 28.02.2023 року.

Клопотання мотивовано тим, що 28.02.2023 року до ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення з сервісного відділу МВС № 343, який розташований за адресою м. Запоріжжя вул. Козака Бабури, 9-А про те, що під час перевірки автомобіля КІА МЕДЖЕНДІС, державний номер НОМЕР_1 , було виявлено зміну номеру кузову кустарним шляхом.

28.02.2023 року зазначене повідомлення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події ВП№ 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області під № (ЄО 2535).

За вказаним фактом того ж дня було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також у зв`язку з невідкладністю та першочерговістю проведення слідчих дій, 28.02.2023 року, проведено огляд місця події, в ході проведення якого виявлено та вилучено об`єкти, які мають доказове значення у кримінальному провадженні та необхідні для подальшого проведення судових експертиз, а саме: автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 ; ключі до автомобілю «КІА МЕДЖЕНДІС».

Враховуючи те, що вилучений автомобіль є предметом кримінального правопорушення, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містять на собі сліди кримінального правопорушення, а також з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.

Ухвалою слідчого суддіХортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2023 року задоволено клопотання дізнавача СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна.

Накладено арешт з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучено в ході огляду місця події від 28.02.2023 року (м. Запоріжжя, вул. Козака Бабури 9А), а саме:

- автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 ;

- ключі до автомобілю «КІА МЕДЖЕНДІС», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 .

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що вилучене під час огляду місця події майно має суттєве значення по кримінальному провадженню, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

В апеляційній скарзі представник власника майна, не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою слідчого судді вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що в ухвалі слідчого судді не вказано належну та вичерпну підставу з метою якої допускається арешт майна. Підстава, яка вказана слідчим суддею, а саме необхідність проведення експертиз, відсутня серед переліку підстав, з метою яких допускається арешт майна.

При цьому, в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази про визнання вказаного транспортного засобу речовими доказами в даному кримінальному провадженні, підозра їх власнику неоголошена. Згідно з вимогами ч.2 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Тобто, з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутись тільки прокурор, а не дізнавач у кримінальному провадженні, тому клопотання слідчому судді подано не уповноваженою на те особою.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження.

Представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та власник майна, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора та власника майна, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону з приводу вирішення заявленого клопотання.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У вищевказаному клопотанні дізнавача про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні дізнавача, дотримався вимог, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, в провадженні СВ відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження за №0000084, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 28.02.2023 року до ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення з сервісного відділу МВС № 343, який розташований за адресою м. Запоріжжя вул. Козака Бабури, 9-А про те, що під час перевірки автомобіля КІА МЕДЖЕНДІС, державний номер НОМЕР_1 , було виявлено зміну номеру кузову кустарним шляхом.

28.02.2023 року зазначене повідомлення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події ВП№ 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області під № (ЄО 2535).

За вказаним фактом того ж дня було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також у зв`язку з невідкладністю та першочерговістю проведення слідчих дій, 28.02.2023 року проведено огляд місця події, в ході проведення якого виявлено та вилучено об`єкти, які мають доказове значення у кримінальному провадженні та необхідні для подальшого проведення судових експертиз, а саме: автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «КІА МЕДЖЕНДІС» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 ; ключі до автомобілю «КІА МЕДЖЕНДІС».

Крім того, в ході огляду автомобіля встановлено, що навколо номеру кузову НОМЕР_2 виявлено шов від зварювання.

Враховуючи те, що вилучений автомобіль є предметом кримінального правопорушення, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містять в собі сліди кримінального правопорушення, а також з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дізнавач просив накласти арешт на вказане майно.

Отже, метою для накладення арешту на вилучене майно дізнавач зазначав саме збереження речових доказів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання дізнавача, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик знищення, відчуження, приховання майна, як самого автомобіля, так і слідів кримінального правопорушення, які могли зберегтися на автомобілі.

При цьому, задовольняючи клопотання дізнавача, послався на те, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, може містити на собі відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності мети накладення арешту, як вимагають положення ч.2 ст.170 КПК України не заслуговують на увагу. Мета кримінального провадження у вигляді дієвості кримінального провадження досягається шляхом проведення слідчих дій. При цьому, метою заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна визначено у ст.ст.131, 170 КПК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слід зауважити, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Зазначені матеріали досудового розслідування дають підстави вважати, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від автомобіля, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, містить на собі сліди кримінального правопорушення та є предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто має значення речового доказу, відповідно до ст. 98 КПК України.

Враховуючи те, що досудове розслідування розпочато за ст.290 КК України та у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що тимчасово вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, містить на собі сліди злочину, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст.98 КПК України, а тому для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у запобіганні можливості пошкодити, знищити, відчужити вказане майно, проведення експертних досліджень необхідних для встановлення істини по справі або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя на законних підставах прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

Не накладення арешту на зазначене майно, з урахуванням його специфіки як рухомого майна, може призвести до можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Обставини кримінального провадження та специфічність майна, щодо якого йдеться у відповідному клопотанні, яке належить до рухомого майна, що вже само по собі при користуванні цим майном, вказує на негативні наслідки, передбачені ч.11 ст.170 КК України, через можливість в будь-який спосіб їм розпорядитися, що негативно відобразиться на ході слідства по даному кримінальному провадженню.

Наведені обставини беззаперечно обґрунтовують мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а саме визначену п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як збереження речового доказу.

Судова колегія погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та слідчий суддя накладав арешт на майно за наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Апеляційна інстанція також не погоджується з твердженнями представника власника майна про те, що арешт не може бути накладено на майно через те, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, оскільки арешт на майно, яке визнано речовим доказом може бути накладено не лише на майно, яке належить виключно учасникам кримінального провадження, а на майно, яке належить будь-якій фізичній або юридичній особі, що відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником майна не надано та апеляційним судом не встановлено.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази про визнання вказаного транспортного засобу речовими доказами, спростовуються наданими суду матеріалами, а саме в матеріалах наявні постанови дізнавача від 01.03.2023 року про визнання автомобіля, свідоцтва про його реєстрацію та ключа від автомобіля речовими доказами у кримінальному провадженні (а.п.21-23). Одночасно судова колегія зауважує про те, що норми діючого кримінального процесуального законодавства не передбачають обов`язковості визнання постановою слідчого майна речовими доказами.

Також є безпідставними і доводи апелянта про те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи, посилаючись на положення ст.64-2 КПК України, повинен звертатись до суду виключно прокурор.

Так, за обставинами даного провадження автомобіль, який є предметом вчинення кримінального правопорушення, був вилучений під час огляду місця події, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна має право звернутись слідчий за погодженням з прокурором або прокурор.

Стаття 171 КПК України є спеціальною нормою кримінального процесуального закону щодо вирішення питання про застосування певного виду заходу забезпечення кримінального провадження, що встановлює і коло осіб, які мають право звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

За змістом положень ст.171 КПК України таким правом наділений слідчий за погодженням з прокурором, прокурор або цивільний позивач. У разі тимчасового вилучення майна з клопотанням про арешт такого майна має право звернутись слідчий або прокурор.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого, який зокрема уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, в даному випадку до слідчого судді звернулась особа, яка наділена правом звернення з відповідним клопотанням про арешт майна.

Таким чином, обставини провадження, з урахуванням специфіки вилученого майна, свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В даному провадженні дотриманий принцип співмірності застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та прав власника майна.

Крім того, у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст.174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2023 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0000084 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4