Справа № 308/350/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернулася із клопотанням у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000193 від 19.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, виник злочинний умисел на переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

На виконання вказаної заздалегідь розробленої злочинної схеми, ОСОБА_5 , діючи умисно 02.01.2023 зателефонував ОСОБА_6 та домовився про зустріч на наступний день з метою надання порад щодо того, яким чином зможе організувати безперешкодний перетин державного кордону України, всупереч обмежень, встановлених у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.

Слідчий зазначає, що в подальшому, 03.01.2023 близько 20.00 години ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 на АЗС «UPG», за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, достовірно знаючи, що останньому обмежено виїзд за кордон, повідомив йому, про необхідність надання грошових коштів у сумі 12000 доларів США за безперешкодний перетин державного кордону в пункті пропуску «Лужанка» без будь яких документів, всупереч обмежень, встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

В подальшому, 05.01.2023 року ОСОБА_5 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, та на власному транспортному засобі марки «Mercedes BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив його доставку до населеного пункту Яноші, Берегівського району та пересадив до транспортного засобу марки «Шкода октавія», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору під керуванням невстановленої особи, яка в подальшому доставила ОСОБА_6 та ще двох осіб, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до готельного комплексу «Гелікон», що за адресою Берегівський район, с. Яноші, вул. Шевченка, 45 та надав вказівку очікувати до ранку наступного дня.

Так, 06.01.2023 року близько 06.30 години до готельного комплексу «Гелікон» під`їхав транспортний засіб марки «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. Польської реєстрації НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який здійснив інструктаж вказаним вище особам та посадив їх до транспортного засобу марки «Хюндай Туксон», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 . Через деякий час вказаний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_10 разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попрямував до населеного пункту Гетен, Берегівського району з метою їх незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску. Однак того ж дня о 07.03 годині Бенце викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

Окрім цього, ОСОБА_5 в свою чергу, виконуючи роль організатора попрямував в напрямку КПП «Лужанка», що в населеному пункту Астей, Берегівського району, Закарпатської області з метою перетину державного кордону України та отримання від ОСОБА_6 грошової винагороди в сумі 12000 доларів США на території Угорщини, однак о 07.40 годині поблизу КПП «Лужанка» викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

В свою чергу, того ж дня о 12.30 годині поблизу населеного пункту Підвиноградів, Берегівського району, Закарпатської області ОСОБА_9 викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Окрім цього, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.

В свою чергу, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.

06.01.2023 під час огляду місця події за адресою Закарпатська область, Берегівський район, село Астей на відстані близько 20 метрів від КПП «Лужанка» в гр. ОСОБА_5 виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який поміщено на спец. майданчик ВП №1; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , яке упаковано до паперового конверту НПУ СУ; три мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387», які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1111905; записник «Hogwarts», чорного кольору, який упаковано до паперового конверту НПУ СУ; дві пластикові картки «Приватбанк» НОМЕР_11 та «Tankarta» 005275423, які упаковано до паперового конверту НПУ СУ; грошові кошти, а саме 14 купюр номіналом 200 корун, 3 купюри номіналом 100 корун, 3 купюри номіналом 500 корун, 6 купюр номіналом 2000 корун та 3 купюри номіналом 5 євро, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1111906.

06.01.2023 постановою слідчого вищевказані речі, грошові кошти та транспортний засіб визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні, скільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

06.01.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

06.01.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

При обґрунтуванні клопотання слідчий посилається на положення ст.ст. 170, 98, 99 КПК України.

У клопотанні вказано на те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який належать ОСОБА_11 на праві власності та ОСОБА_5 на праві постійного користування використовувався для транспортування осіб як знаряддя та засіб вчинення кримінального правопорушення.

Мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387», які належать ОСОБА_5 можуть містити інформацію про вчинення кримінального правопорушення, зокрема відповідну переписку між ОСОБА_5 та іншими учасниками вказаного кримінального правопорушення, з іншими невстановленими співучасниками злочину, відповідно може виникнути необхідність у проведенні їх оглядів, при цьому необхідно унеможливити втручання ОСОБА_5 у інформацію, яка зберігається на вказаних пристроях. Крім цього, дані пристрої використовувалися ОСОБА_5 та іншими учасниками для спілкування.

Банківська картка «Приватбанк» НОМЕР_11 та карта «Tankarta» НОМЕР_12 , яка належить ОСОБА_5 може містити інформацію про вчинення кримінального правопорушення, зокрема перерахунок грошових коштів з карти на карту як інших учасників даного кримінального правопорушення, так і самим підозрюваним.

Записник «Hogwarts», чорного кольору та грошові кошти, які належать ОСОБА_5 також могли використовуватися для подолання перешкод та досягнення цілей під час підготовки та вчинення організації незаконного перетину осіб через державний кордон України.

Крім цього, слідчий зазначає, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна. Повернення вказаного майна, може унеможливити виконання вироку суду в частині застосування покарання у виді конфіскації у випадку засудження ОСОБА_5 за ч.3 ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотанні, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що з метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати вилучені речі, унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкодити досягненню мети кримінального провадження, проведення судових експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а тому керуючись ст. ст. 40, 131-132, п. 4 ч. 2 ст. 167, 170-171 КПК України, так, слідчий просить слідчого суддю: розглянути клопотання і постановити ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події від 06.01.2023 майно, а саме на: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який належать ОСОБА_11 на праві власності та ОСОБА_5 на праві постійного користування; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 ; три мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387»; записник « ОСОБА_12 », чорного кольору; дві пластикові картки «Приватбанк» НОМЕР_11 та «Tankarta» НОМЕР_12 ; грошові кошти, а саме 14 купюр номіналом 200 корун, 3 купюри номіналом 100 корун, 3 купюри номіналом 500 корун, 6 купюр номіналом 2000 корун та 3 купюри номіналом 5 євро, які належать підозрюваному ОСОБА_13 та розглянути клопотання без виклику власника чи представника.

Слідчий , прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, разом із тим через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. При цьому зазначив,що клопотання підтримує, просить задовольнити.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Від представника власників майна ОСОБА_11 та захисника підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_14 , надійшла заява про розгляд клопотання без їх участі. Окрім того, від адвоката ОСОБА_14 , надійшли також заперечення на клопотання про арешт майна.

Обґрунтовуючи заперечення, адвокат посилається на положення ст.ст. 8, 9 та 16 ч.5 ст. 171, ст. 235 , ч. 1 ст. 172, ч.1 ст. 173, п.1 ч.2 ст. 170, абз. 2 ч.2 ст.170, ч.2 ст. 173 КПК України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України

Адвокат зазначає, що ОСОБА_11 не вчиняла будь - якого кримінального правопорушення, зареєстрована та здійснює підприємницьку діяльність у відповідності до задекларованого виду діяльності, здійснює діяльність по міжнародному перевезенню пасажирів про що отримано відповідну ліцензію, є належним суб`єктом господарювання та платником податків. Власник майна ОСОБА_11 жодного відношення до обставин викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_5 не має, участі в незаконному переміщенні осіб через державний кордон не вчиняла ,а отже за таких обставин арешт на майно, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України не може бути накладений.

При цьому адвокат зазначає, що зазначена правова позиція визначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року (далі - Узагальнення). Зокрема, в п. 2 розділу 2.6 вказаного Узагальнення зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК. повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

У запереченнях вказано на те, що пасажирський мікроавтобус Мерседес Бенц на думку сторони захисту , не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні оскільки є власним придбаним у законний спосіб основними засобами приватного підприємця, які використовується в законній підприємницькій діяльності та не відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

При цьому за твердженням адвоката, вказані дії по безпідставному вилученню майна ФОП ОСОБА_11 органом досудового розслідування порушує загальні засади кримінального провадження, закріплені в п.п. 1, 2, 9 ч.1 ст. 7 КПК України.

Також в запереченнях вказано і на те, що безпідставне втручання органу досудового розслідування в господарську діяльність приватного підприємця призвело до обмеження обсягу роботи приватного підприємця, порушення графіку руху міжнародних перевезень, потягло збитки у вигляді втраченої вигоди та невиконанні цивільних угод.

На підставі вищенаведеного, адвокат просить: в задоволенні клопотання про арешт майна пасажирського мікроавтобусу марки Мерседес-Бенц моделі Спрінтер 315 ЦДІ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_13 , що належить на праві власності ОСОБА_11 , ключі запалювання до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , а також три мобільні телефони, записник, дві банківські картки та грошові кошти в сумі 16600 чеських корун та 15 Євро, що належать ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи подані адвокатом письмові заперечення, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя встановив, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000193 від 19.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України.

06.01.2023 під час огляду місця події за адресою Закарпатська область, Берегівський район, село Астей на відстані близько 20 метрів від КПП «Лужанка» в гр. ОСОБА_5 виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який поміщено на спец. майданчик ВП №1; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , яке упаковано до паперового конверту НПУ СУ; три мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387», які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1111905; записник «Hogwarts», чорного кольору, який упаковано до паперового конверту НПУ СУ; дві пластикові картки «Приватбанк» НОМЕР_11 та «Tankarta» 005275423, які упаковано до паперового конверту НПУ СУ; грошові кошти, а саме 14 купюр номіналом 200 корун, 3 купюри номіналом 100 корун, 3 купюри номіналом 500 корун, 6 купюр номіналом 2000 корун та 3 купюри номіналом 5 євро, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1111906.

06.01.2023 постановою слідчого вищевказані речі, грошові кошти та транспортний засіб визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні, скільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

06.01.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

06.01.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2023 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2023 року, надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, огляд якого проведено 06.01.2023.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, в ході огляду місця події речі могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно а саме: три мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387»; записник « ОСОБА_12 », чорного кольору; на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

Разом із тим, слід зазначити, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який належать ОСОБА_11 на праві власності та ОСОБА_5 на праві постійного користування; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 ,використовувався для транспортування осіб як знаряддя та засіб вчинення кримінального правопорушення. Вказане підтверджується матеріалами клопотання.

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Разом із тим, відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З огляду на вказане, обґрунтованим слідчий суддя вважає накладення арешту і на грошові кошти, а саме 14 купюр номіналом 200 корун, 3 купюри номіналом 100 корун, 3 купюри номіналом 500 корун, 6 купюр номіналом 2000 корун та 3 купюри номіналом 5 євро, які належать підозрюваному ОСОБА_13 .

На переконання слідчого судді матеріалами клопотання спростовуються доводи представника власника майна про те, що пасажирський мікроавтобус Мерседес Бенц не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні оскільки є власним придбаним у законний спосіб основними засобами приватного підприємця, які використовується в законній підприємницькій діяльності та не відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що даному випадку, досудовим розслідуванням не встановлюються обставини щодо придбання вказаного автомобіля, не ставиться під сумнів законність провадження підприємницької діяльності ОСОБА_11 , та законність отримання нею доходів.

При цьому, безпідставними є твердження адвоката, з приводу того, що вказаний транспортний засіб не може бути речовим доказом. Так, на переконання слідчого судді матеріали клопотання містять достатньо доказів того, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , має ознаки знаряддя вчинення кримінального правопорушення, окрім того міг зберегти на собі сліди його вчинення, та відповідно до ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, що належить ОСОБА_11 , критеріям речових доказів.

Разом із тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя враховує те, що фактичний власник авто ОСОБА_11 , не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні. Окрім того, за твердженням її представника, ОСОБА_11 , не було відомо про намір вчинення будь-якого кримінального правопорушення із використанням належного їй транспортного засобу, протилежного слідчим не доведено. Матеріали клопотання не містять жодного доказу, на підтвердження причетності саме ОСОБА_11 , до кримінального правопорушення.

Окрім того, слідчий суддя враховує і те, що як вказує у запереченнях адвокат, транспортний засіб, використовується саме ФОП ОСОБА_11 , у здійсненні господарської діяльності. Також, заслуговують на увагу доводи адвоката з приводу безпідставного втручання органу досудового розслідування в господарську діяльність приватного підприємця, що може призвести до обмеження обсягу роботи приватного підприємця, порушення графіку руху міжнародних перевезень, та потенційно може завдати збитків у вигляді втраченої вигоди та невиконанні цивільних угод.

На підтвердження доводів що містяться у запереченні, адвокатом надано: свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_11 Серії В00 №088969 від 21.03.2001;свідоцтво платника єдиного податку Серії НОМЕР_14 ; Витяг із рішення УКРТРАНСБЕЗПЕКИ №244 від 11.06.2019 (згідно якого вказано на вид господарської діяльності ОСОБА_11 надано дозвіл на вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів автобусами); наказ про прийняття на роботу ОСОБА_5 та повідомлення про прийняття працівника на роботу (підозрюваного); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

За наведених обставин, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

Щодо накладення арешту на банківську картку «Приватбанк» НОМЕР_11 та карту «Tankarta» НОМЕР_12 , яка належить ОСОБА_5 , то слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає в цій частині з огляду на наступне:

Відповідно до п.56 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки;

Відповідно до п.п. 11 п. 3 Розділу І. Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів , електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом;

П 21,22,23 Розділу ІІ вказаного Порядку, передбачено, що емітент має право емітувати платіжні інструменти (уключаючи передплачені платіжні інструменти) для здійснення платіжних та/або інших операцій за рахунками/електронними гаманцями, якщо інше не встановлено законодавством України.

Емітент має право надавати користувачам для ініціювання платіжних та/або інших операцій: 1) для власних потреб фізичних осіб - особисті платіжні інструменти; 2) для потреб господарської/підприємницької/незалежної професійної діяльності - корпоративні (бізнесові) платіжні інструменти.

Платіжний інструмент може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, потрібну для ініціювання платіжної операції.

Емітент з урахуванням вимог цього Положення визначає вид платіжного інструменту, тип його носія даних (магнітна смуга, мікросхема, чип контактний/безконтактний), реквізити, що наносяться на нього в графічному вигляді.

Платіжний інструмент, за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має давати змогу ідентифікувати емітента.

Платіжний інструмент (крім передплаченого платіжного інструменту), за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має бути персоналізований емітентом. Порядок персоналізації платіжного інструменту визначається внутрішніми документами емітента. Персоналізація передплачених платіжних інструментів здійснюється з урахуванням вимог нормативно-правових актів Національного банку з питань випуску та використання електронних грошей.

Аналіз зазначених норм законів та нормативно-правових актів свідчить про те, що за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків.

Оскільки пластикова картка є лише засобом доступу до розрахункового рахунку, де можуть зберігатися грошові кошти, накладення арешту на неї у даному випадку є незаконним.

Слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Разом із тим слід зазначити, що клопотання про накладення арешту на майно надійшло до суду 16.01.2023 року, майно було вилучено в ході проведення огляду місця події 06.01.2023 року. Слідчий суддя констатує, що клопотання надійшло поштою, так згідно поштового штампу лист із клопотанням було прийнято у поштовому відділенні 06.01.2023 р., тобто у строк передбачений КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,- задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події від 06.01.2023 майно, а саме на:

три мобільні телефони - марки «Huawei», моделі «AMN-LX9», ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , марки «Samsung», моделі «Galaxy F33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 та марки «іPhone», моделі «A1387»; записник « ОСОБА_12 », чорного кольору; грошові кошти, а саме 14 купюр номіналом 200 корун, 3 купюри номіналом 100 корун, 3 купюри номіналом 500 корун, 6 купюр номіналом 2000 корун та 3 купюри номіналом 5 євро, які належать підозрюваному ОСОБА_13

транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, який належать ОСОБА_11 на праві власності та ОСОБА_5 на праві постійного користування; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 із забороною його відчуження та розпорядження ним, без позбавлення власника або законного володільця права користування.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1