В И Р О К
іменем України

16 листопада 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1091/22
Провадження №1-кп/152/135/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 08.09.2022 року, за обвинувальним актом від 14.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемошне Тиврівського району Вінницької області, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, мобілізований та проходить службу в ЗСУ, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні прокурора
Вінницької спеціалізованої
прокуратури у військовій та
оборонній сфері
Центрального регіону ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений у ході досудового розслідування день квітня 2022 року, перебуваючи у смт. Тиврів Вінницької області, побачивши у мережі Інтернет оголошення про продаж посвідчення водія, вирішив його придбати, для чого через мобільний додаток «Телеграм» зв`язався із невстановленим органом дізнання автором оголошення про продаж посвідчення водія та домовився про виготовлення і купівлю посвідчення водія за грошові кошти в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

07.05.2022 року обвинувачений ОСОБА_3 з метою незаконного отримання офіційного документу посвідчення водія без передбаченого законом дозволу для подальшого використання для керування транспортним засобом, попередньо домовившись із невстановленою органом досудового розслідування особою, прибув у відділення №1 Нової пошти, яке знаходиться у смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області, на вул. Тиверська, 38, де сплатив готівковим платежем грошові кошти в сумі 7000 грн. за виготовлення посвідчення водія.

Після цього обвинувачений ОСОБА_3 отримав завідомо підроблений офіційний документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.05.2022 року, видане на його ім`я Центром 5141 з даними, що не відповідають дійсності, зокрема, з інформацією про дозвіл на керування транспортними засобами категорії «В».

При цьому, ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія у спосіб, передбачений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, відповідні теоретичний та практичний іспити у територіальному сервісному Центрі МВС України не складав.

07.09.2022 року приблизно о 23 годині, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Центром 5141 на його ім`я, яке містить завідомо недостовірну інформацію, усвідомлюючи протиправність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109» з державним номерним знаком НОМЕР_2 на вулиці Лісова у с. Пеньківка Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, де був зупинений поліцейським СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, та під час перевірки останнім документів на право користування вказаним автомобілем та на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим, умисно надав вказане підроблене посвідчення для перевірки працівнику поліції, таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.358 КК України і викладене в обвинувальному акті від 14.10.2022 року.

Прокурор Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.32).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачено ч.4 ст.358 КК України і викладено в обвинувальному акті від 14.10.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що він був призваний на військову службу за призовом по мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби. У квітні 2022 року через мережу Інтернет він відшукав сайт, на якому через мобільний додаток «Телеграм» замовив посвідчення водія категорії «В», оскільки ле не мав права керування транспортними засобами. Для виготовлення вказаного посвідчення він здзвонився з невстановленою особою, домовився про виготовлення посвідчення. 07.05.2022 року він вказане посвідчення отримав у відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за що сплатив 7000 грн. на ім`я ОСОБА_5 , але вказаної особи не знає. Ні теоретичних, ні практичних занять для отримання посвідчення водія він не проходив, іспитів не здавав. Вказаним посвідченням він не користувався, а під час зупинки його поліцейськими у с. Пеньківка 07.09.2022 року, коли останні вимагали для перевірки документи на автомобіль та посвідчення водія, він скористався підробленим посвідченням та надав поліцейським для перевірки. Поліцейські перевірили та вилучили вказане посвідчення, оскільки виявили ознаки підроблення. У вчиненому він щиро розкаюється. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа, а саме: у невстановлений у ході досудового розслідування день квітня 2022 року, перебуваючи у смт. Тиврів Вінницької області, побачивши у мережі Інтернет оголошення про продаж посвідчення водія, ОСОБА_3 вирішив його придбати, для чого через мобільний додаток «Телеграм» зв`язався із невстановленим органом дізнання автором оголошення про продаж посвідчення водія та домовився про виготовлення і купівлю посвідчення водія за грошові кошти в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

07.05.2022 року обвинувачений ОСОБА_3 з метою незаконного отримання офіційного документу посвідчення водія без передбаченого законом дозволу для подальшого використання для керування транспортним засобом, попередньо домовившись із невстановленою органом досудового розслідування особою, прибув у відділення №1 Нової пошти, яке знаходиться у смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області, на вул. Тиверська, 38, де сплатив готівковим платежем грошові кошти в сумі 7000 грн. за виготовлення посвідчення водія.

Після цього обвинувачений ОСОБА_3 отримав завідомо підроблений офіційний документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.05.2022 року, видане на його ім`я Центром 5141 з даними, що не відповідають дійсності, зокрема, з інформацією про дозвіл на керування транспортними засобами категорії «В».

При цьому, ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія у спосіб, передбачений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, відповідні теоретичний та практичний іспити у територіальному сервісному Центрі МВС України не складав.

07.09.2022 року приблизно о 23 годині, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Центром 5141 на його ім`я, яке містить завідомо недостовірну інформацію, усвідомлюючи протиправність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109» з державним номерним знаком НОМЕР_2 на вулиці Лісова у с. Пеньківка Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, де був зупинений поліцейським СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, та під час перевірки останнім документів на право користування вказаним автомобілем та на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим, умисно надав вказане підроблене посвідчення для перевірки працівнику поліції, таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Суд погоджується із вказаною кваліфікацією кримінального правопорушення.

Так, відповідно до примітки до ст.358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Крім того, п.п.16, 17 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, встановлено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС. Документами, що засвідчують підготовку і перепідготовку водіїв транспортних засобів, є: свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства; свідоцтво про закінчення практичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства; документи про професійну (професійно-технічну) освіту державного зразка за професією водія автотранспортних засобів відповідної категорії (диплом кваліфікованого робітника, свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації), видані закладом, що має ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері професійної (професійно-технічної) освіти… Особи складають іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальних сервісних центрах МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Для одержання посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії особа складає практичний іспит у будь-якому територіальному сервісному центрі МВС незалежно від того, в якому територіальному сервісному центрі МВС нею було складено теоретичний іспит, за умови наявності відомостей у Єдиному державному реєстрі МВС про успішне складення особою такого теоретичного іспиту, результати якого дійсні протягом одного року.

Таким чином, посвідчення водія є офіційним документом у розумінні примітки до ст.358 КК України.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 не складав теоретичний та практичний іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальному сервісному центрі МВС.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив використання завідомо підробленого документа і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.4 ст.358 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.358 КК України, є кримінальним проступком.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному.

Цю обставину, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с.39).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога у КНП «Багато профільна лікарня» Тиврівської селищної ради, що вбачається із довідки КНП від 28.09.2022 року за №592 (а.с.37).

Згідно з повідомленням п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.09.2022 року за №1654, ОСОБА_3 з 28.02.2022 року призваний на військову службу за призовом по мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби (а.с.38).

Вказана обставина щодо особи обвинуваченого, підтверджується також військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с.33-35).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді штрафу, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 12.09.2022 року накладено арешт на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , видане Центром 5141 03.05.2022 року, категорії «В» (а.с.42-44).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане майно (посвідчення водія), підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , видане Центром 5141 03.05.2022 року, категорії «В», що визнане речовим доказом на підставі постанови дізнавача від 08.09.2022 року (а.с.45-46) та приєднане до матеріалів кримінального провадження і передане на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП, слід знищити.
Крім того, DVD-R диск із відеозаписом із бодікамери поліцейського від 07.09.2022 року, що визнаний речовим доказом на підставі постанови дізнавача від 13.10.2022 року (а.с.36) та міститься у матеріалах наглядового кримінального провадження, яке знаходиться у розпорядженні Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, слід залишити в матеріалах цього наглядового кримінального провадження впродовж строку його зберігання.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документів у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, вартість проведення експертизи відповідно експертом Вінницького відділення КНДІСЕ від 26.09.2022 року за №5915/22-21 становить 3020,32 грн. (а.с.41).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 3020,32 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.358 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 3020 (три тисячі двадцять) гривень 32 (тридцять дві) копійки на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №5915/22-21 від 26.09.2022 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 12.09.2022 року на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , видане Центром 5141 03.05.2022 року, категорії «В», скасувати.
Речові докази: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , видане Центром 5141 03.05.2022 року, категорії «В», поміщене до спеціального пакету НПУ №7357602, знищити; DVD-R диск із відеозаписом із бодікамери поліцейського від 07.09.2022 року залишити в матеріалах наглядового кримінального провадження, яке знаходиться у розпорядженні Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, впродовж строку його зберігання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1