ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2681/22 Номер провадження 11-кп/814/1105/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Полтаві провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ніжин, громадянину України, судимому,

засудженому:

31.01.2002 Апеляційним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України, ст. 93 п. «а», ч.3 ст. 142, ст.ст. 42,43 КК України (в ред. 1960 р.) до довічного позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі та чинним законодавством не передбачено механізм звільнення таких засуджених умовно-достроково, проте передбачено помилування. При цьому ОСОБА_8 скористався своїм правом та звернувся про помилування, проте рішення не прийнято.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд його клопотання в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що він відбув майже 22 роки призначеного покарання, за час відбування покарання характеризується виключно позитивно, своєю поведінкою довів виправлення, а тому подальше відбування покарання не має обґрунтованих підстав та порушує його права.

Зазначає, що звернення після 20 років відбування покарання з проханням про помилування не узгоджується з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннями Європейського суду з прав людини.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, аргументуючи тим, що в кримінальному законодавстві України відсутній механізм умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а існує лише інститут Президентського помилування.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Конституційний Суд України вказав, що з огляду на установлення Європейським судом із прав людини факту порушення Україною статті 3 Конвенції на підставі того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення, та з урахуванням того, що частина 2 статті 28 Конституції України є тотожною статті 3 Конвенції, Конституційний Суд України вважає, що встановлене Кодексом покарання у виді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення є несумісним із вимогами Конституції України.

Водночас Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини 1 статті 3, статті 23, частини 2 статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання.

Довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природного життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині 1 статті 3, статті 23,частині 2 статті 28, частині 3 статті 63 Конституції України.

Водночас нормами статей 81, 82 КК регламентовано порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Так, Законом України від 18 жовтня 2022 року №2690-IX (чинним від 6 листопада 2022 року) «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» внесено зміни до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК, згідно з якими умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття покарання засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З урахуванням наведеного в суді першої та апеляційної інстанцій на час ухвалення рішень відсутні правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у зв`язку з тим, що питання щодо заміни ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк не вирішувалося.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу й на дані про особу засудженого, який згідно наданої з місця відбування покарання характеристики, характеризується посередньо, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку, має три заохочення.

До суспільно-корисної праці в установі не залучається. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, не здійснює за ними належного догляду, не завжди використовує їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

До виконання робіт із благоустрою установи не залучається. Участі у суспільному житті відділення не приймає.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого для його умовно-дострокового звільнення, а тому ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 28 липня 2022 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4