Справа № 728/1224/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/191/23
Категорія - ч. 2 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 28 травня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище, Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз 3 020 грн. 48 коп.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2022 року на автомобіль марки ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з вироком суду, через суворість, просить змінити його та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував його активного сприяння у встановленні фактичних обставин злочину, наявність щирого каяття, міцних соціальних зв`язків, що він займається домашнім господарством допомагаючи родині, відсутність скарг за місцем проживання та реєстрації та відношення до вчиненого злочину.

Як встановлено судом першої інстанції 28 травня 2022 року близько 17:40 год. ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рухаючись вулицею Криничанка в напрямку вулиці Шевченка в с.Городище Батуринської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області, на заокругленій ділянці дороги перевищив максимально дозволену швидкість, неправильно оцінив дорожню обстановку, в результаті чого виїхав на праве узбіччя відносно напрямку його руху, де здійснив наїзд на бетонний паркан.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ВАЗ 21013 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка виражалась забоєм м`яких тканин та забійною раною правої лобно-скроневої ділянки голови з ушкодженням сухожильного апоневрозу, гематомою правої очної ділянки обличчя, забійними ранами правої виличної ділянки обличчя, вдавленим переломом кісток склепіння черепа справа, вогнищевим правобічним крововиливом у м`які мозкові оболонки, струсом головного мозку та множинними рваними ранами в ділянці правої ключиці та правого плечового суглобу, які за ступенем тяжкості в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.2.9 а (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п.12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) та п.12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться у причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правпуршення, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286-1 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується формально негативно, не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, згідно з висновком органу з питань пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення визначений як середній. Взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття і під час судового розгляду не було встановлено нових обставин, які б пом`якшували покарання. Крім того, обставини активне сприяння у встановлені фактичних обставин злочину, про яку зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі, не було встановлено і в ході апеляційного розгляду.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопуршень, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4