Справа № 521/2965/14-к
Номер провадження:1-кп/521/856/22
УХВАЛА

20 грудня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження на підставі обвинувального акту № 0000417 від 12.09.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 14 ч. 1; ст. 189 ч. 4; ст. 14 ч. 1; ст. 28 ч. 3; ст. 115 ч. 2; п.п. 5, 6, 12; ст. 257; ст..263 ч. 1; ст.263-1 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В ході підготовчого провадження зазначеного кримінального провадження від захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, в зв`язку із недотриманням прокурором та слідчим вимог ст. 291 КПК України при його складанні, зокрема в обвинувальному акті не зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не викладені фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . В обвинувальному акті у викладі фактичних обставин вказано, що ОСОБА_10 створив організовану групу до складу якої увійшли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , які дали на це свою згоду, в подальшому організував їх у стійке об`єднання -банду. Разом із цим, ОСОБА_16 згідно обвинувального акту, у цьому злочині не обвинувачується та не є засудженим за вчинення цього злочину, хоча зміст обвинувального акту стосується обвинувачення цієї особи. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що у ньому при викладі фактичних обставин справи за ч. 1 ст. 263-1, ч.1 ст. 263 КК України міститься посилання на висновки експертиз та розкривається їх зміст, а саме: висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області № 1226 від 09.10.2013, висновок Одеського ОБСМЕ №376 від 06.11.2013, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області № 353Б від 17.10.2013, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області №120 від 14.10.2013, висновок ОНДІСЄ при МЮ України №6068/05 від 08.11.2013 року, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області № 105В/1345С від 08.11.2013, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області №1330 від 01.11.2013, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області №399-б від 06.11.2013, висновок експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області №400-б від 07.11.2013.Таким чином, ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривається сутність доказу з боку обвинувачення, що прямо суперечить положенням ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України та порушує право на захист. На думку захисника існує невідповідність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті. В обвинувальному акті зазначено, що своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 14 ч. 1; ст. 28 ч. 3; ст. 115 ч. 2; п.п. 5, 6, 12; КК України, тобто готування до вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів способом, небезпечним для життя багатьох осіб, вчиненого організованою групою, за попередньою змовою групою осіб. Кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб» відсутня у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри на нову підозру від 18.02.2014 року, тобто обвинувальний акт суттєво відрізняється від повідомлення про підозру, що порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у пункті «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст. 291 КПК України, а тому, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків які є очевидними та суттєвими з урахуванням сформованої практики.

Повний текст клопотання залучений до матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачені та захисники, кожен окремо, підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 .

Прокурор заперечив щодо задоволення зазначеного клопотання, вказавши, що відсутні підстави для повернення обвинувального акту та вважав за можливе призначити його до судового розгляду.

Потерпілі, будучи неодноразово повідомленими про час та місце проведення судового засідання належним чином, до суду не з`явились, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Сторони кримінального провадження не заперечували проти проведення судового засідання за даної явки, тому суд, з урахуванням положень ст. 325 КПК України, вважає можливим розглянути клопотання захисника ОСОБА_9 без участі потерпілих.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні та додані до нього матеріали, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а тому приходить до висновку про те, що кримінальне провадження не може бути призначено до судового розгляду, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання прокурором.

Обвинувальний акт має містити такі відомості (серед інших): виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК України).

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти ОСОБА_3» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено, що в обвинувальному акті, у розумінні вимог ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відсутнє.

На думку суду, невідповідність обвинувального акту в частині необхідності формулювання обвинувачення, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду та можливості ефективної реалізації своїх функцій стороною захисту.

Суд погоджується, з доводами захисника про те, що текст обвинувального акту містить посилання на докази: висновки судових експертиз, що до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває сутність доказу з боку обвинувачення, що в свою чергу прямо суперечить положенням ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України та порушує право на захист.

Колегія суддів вважає, що розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на даній стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Зазначені обставини також суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст. ст.7,8,22,23 КПК України та відповідає позиції Апеляційного суду Одеської області, викладеній в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№ 11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинувачених, доведеності їх вини та достатності зібраних для цього доказів. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких прямо вимагає КПК України.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України, у контексті приписів ст. ст. 2, 7-9, 22-23, 110, 283 КПК, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням є повернення зазначеного акту прокурору.

Керуючись ст. 291, 314-316, 372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000417 від 12.09.2013 з відповідними додатками до нього за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 14 ч. 1; ст. 189 ч. 4; ст. 14 ч. 1; ст. 28 ч. 3; ст. 115 ч. 2; п.п. 5, 6, 12; ст. 257; ст..263 ч. 1; ст..263-1 ч.1 КК України, разом з додатками, - повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3