Справа № 569/3995/23
УХВАЛА

13 березня 2023 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 (далі слідчий), розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне клопотання слідчого погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане в рамках кримінального провадження №000722 від 04.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Досудове розслідування кримінального провадження розпочато за заявою ОСОБА_5 про те, що у 2021 році ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Костопіль, Рівненської області, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів належними їй грошовими коштами та транспортним засобом «MERCEDES BENZ GL 450», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 (далі цей же автомобіль або транспортний засіб), чим завдав останній майнової шкоди.

Слідчий у клопотанні вказує, що 07.03.2023, під час проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено автомобіль, ключ в одному екземплярі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 07.03.2023 автомобіль, ключ в одному екземплярі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , в рамках вказаного кримінального провадження визнані речовими доказами.

Покликаючись на наведене, положення ст.ст. 98,100 КПК України, слідчий просить накласти арешт на вилучене майно, з метою збереження майна як речового доказу та яке є предметом кримінального правопорушення, а незастосування арешту може призвести до втрати майна, що перешкодить кримінальному провадженню.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задоволити.

Власник майна ОСОБА_5 , для розгляду клопотання не з`явилась, її неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, виходячи з вимог ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , за заявою котрої розпочато досудове розслідування кримінального провадження, є власником транспортного засобу.

Ухвалою слідчого судді рівненського міського суду Рівненської області від 06.03.2023, надано дозвіл на проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 , з метою відшукання транспортного засобу та комплектуючих до нього: ключа в одному екземплярі та свідоцтва про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 .

07.03.2023, в ході обшуку, проведеного на підставі згаданої ухвали слідчого судді від 06.03.2023, на території житлового володіння за вищевказаною адресою, по місцю проживання ОСОБА_7 , було вилучено транспортний засіб, комплектуючі до нього - ключ в одному екземплярі та свідоцтво про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 .

Слідчий у своєму клопотанні визначає метою накладення арешту збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчим до клопотання не додано, та під час його розгляду не надано копії постанови про визнання майна речовим доказом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно абз. 3 та 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За своїм визначенням (ст. 316 ЦК України), право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя не вбачає правових підстав для застосування арешту майна, що вилучене за вищевказаних обставин, оскільки як слідує з долучених до клопотання матеріалів, зокрема витягу з ЄДРДР кримінального провадження, досудове розслідування розпочато за заявою ОСОБА_5 , котрій внаслідок кримінального правопорушення завдано майнової шкоди, та яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є власником транспортного засобу; недоведеність органом досудового розслідування що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, без достатніх підстав є неприпустимим; а також відсутність доказів, які вказують, що майно на законних підставах перебувало у особи, у якої воно вилучене, тому у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити, а відтак, до ч.3 ст. 173 КПК України, майно у задоволенні клопотання про арешт якого відмовлено, підлягає поверненню особі, у якого воно вилучено.

Керуючись ст. 170, 171, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 подане в рамках кримінального провадження №000722 від 04.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, про арешт належного ОСОБА_5 автомобіля марки «MERCEDES BENZ GL 450», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 та комплектуючих до нього: ключ в одному екземплярі та свідоцтво про реєстрацію ТЗ «MERCEDES BENZ GL 450», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 за № НОМЕР_3 , відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1