Справа № 464/3809/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/250/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 464/3809/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з часу взяття його під варту з 26.05.2021. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 КК України, 24.05.2021, близько 15:00 год., перебуваючи на території дитячого майданчика поблизу школи № 86, що на вул. Скорини, 34 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом ривка, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав у ОСОБА_9 частину золотого ланцюжка, вагою 2,44 гр., вартістю 5000 грн., після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення. В подальшому викрадене майно здав у ломбард «Платинум Капітал», що на вул. В. Великого у м. Львові.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги покликання сторони захисту на можливість застосування ст. 69 КК України, зокрема на те, що обвинувачений щиро покаявся, відсутність претензій з боку потерпілої, якій повернуто викрадене майно, а також те, що ОСОБА_5 піклується про неповнолітню дитину колишньої дружини.

Апелянт вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, а суд не повній мірі врахував усі обставини, які пом`якшують покарання, а саме: ОСОБА_5 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а збитки для потерпілого не настали та остання не наполягала на суворому покаранні. Крім того обвинувачений є особою достатньо молодого віку, позитивно характеризується, постійно працює, піклується про доньку та батьків похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, піклується про неповнолітню дитину своєї фактичної дружини, яка померла, проте, він раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, неодружений, вчинив новий тяжкий злочин через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, дані досудової доповіді про високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства; відсутність обставин, які обтяжують покарання, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, та призначене в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного, і які мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкі злочини, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4