ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001239 від 26.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Триліси, Фастівського району, Київської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286-1 КК України за наступних обставин.

25 серпня 2022 року близько 21 години 17 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai» модель «Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі в напрямку вулиці Польова села Триліси Фастівського району Київської області, де в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. ПДР, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, також в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 ПДР, відповідно до якого «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при виникненні перешкоди у вигляді руху пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку водій ОСОБА_6 об`єктивно був спроможний виявити, не застосував заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Окрім цього, 25 серпня 2022 близько 21 години 17 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundaі» модель «Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі в напрямку вулиці Польова села Триліси Фастівського району Київської області,де в порушення підпункту а) пункту 2.9 ПДР, відповідно до якого «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, також в порушення вимог підпункту б) пункту 21.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу», та в порушення вимог пункту 21.16 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні», перевозив дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на передньому пасажирському сидінні автомобіля без використання дитячої утримуючої системи у не пристебнутому стані, в наслідок чого в процесі зменшення швидкості, тобто застосування водієм ОСОБА_6 гальмування при виявленні пішохода ОСОБА_4 , пасажира ОСОБА_8 відкинуло вперед та останній вдарився тілом об панель автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, множинних забійних ран голови, обличчя, закрита травма живота з розривом брижі попереково-ободової кишки, перелом 9-10 ребер праворуч, забій нижньої долі правої легені, лівосторонній пневмоторакс.

Також, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді гемморагічного забою правої лобної та скроневої часток головного мозку, субарахноїдальний крововилив з проривом в шлуночкові системи, правосторонній геміпарез, птоз справа, судомний синдром, афазія, набряк - набухання головного мозку.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.3, підпункту б) пункту 21.11 та пункту 21.16 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України визнав повністю та надав показання щодо обставин його вчинення.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 пояснила, що 25 серпня 2022 року її чоловік обвинувачений ОСОБА_6 їхав до батьків разом з дитиною та потрапив у ДТП. Раніше ніколи не вживав алкогольні напої напередодні керування автомобілем, цей випадок дуже прикрий, чоловік дуже шкодує про вчинене. Також зазначила, що потерпілий ОСОБА_8 на даний час здоровий, відвідує дошкільну установу, повноцінно розвивається. Вона жодних претензій ані матеріального ані морального характеру до обвинуваченого не має.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що обставини події майже не пам`ятає. При цьому зазначив, що обвинуваченим завдана шкода повністю відшкодована, він перебуває з ним у гарних відносинах та просить його суворо не карати.

Інші докази стосовно фактичних обставин справи у судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувались, так як учасниками судового розгляду не оспорювались, судом з`ясоване правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено, з огляду на вимоги ч.4 ст.67 КК України, якою передбачено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Відтак, вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не може враховуватися судом як обтяжуюча покарання обставина.

Мотиви призначення покарання.

Прокурор вказав на те, що вина обвинуваченого у вчиненому доведена повністю, обвинувачений вину визнав повністю, тому просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, за ч.2 ст.286-1 КК України строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що щиро кається у вчиненому, сплатив добровільно завдану майнову шкоду, тому просив суд його суворо не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого просив при призначенні покарання застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; та приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Законодавець дає суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК України). Застосування зазначеної норми матеріального закону не є обов`язковим для суду, а є його дискреційним повноваженням. Тобто можливість вибору одного з юридично дозволених варіантів правозастосовного рішення, що є умовою ефективного правозастосування норм права суб`єктами застосування для прийняття правильного, законного та обґрунтованого рішення.

Згідно з положеннями ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Суд враховує, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, що, зокрема, виражається і в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Враховуючи дані про особу винного, який повністю визнав себе винним, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 : щире каяття (жалкує про вчинене ним кримінальне правопорушення, повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, оскільки подія, яка мала місце 25.08.2022 року закарбувалися в його пам`яті на все життя, неодноразово просив вибачення за скоєне, повністю відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, запевнив, що подібне більше ніколи не повториться), активне сприяння розкриттю злочину, добросовісне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду кримінального провадження, позицію потерпілого та законного представника потерпілого, які жодних претензій до обвинуваченого не мають та просять не позбавляти волі обвинуваченого.

Крім того, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України є необережним злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, особу обвинуваченого, який хоча офіційно не працює, однак має постійне місце роботи, має на утриманні неповнолітнього сина, одружений, має міцні соціальні зв`язки, частково утримує матір похилого віку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України щодо призначення більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено законом, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України за цей злочин, а саме штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що має стабільний дохід, тобто має фінансову можливість сплати штрафу у разі призначення даного виду покарання.

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст.ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості та необхідності застосування положень ст. 69 КК України - призначення обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Додатковий вид покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає застосуванню, враховуючи наслідки злочину.

На думку суду, саме таке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати у розмірі 1887 гривень 80 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного зазсобу» № СЕ-19/111-22/36007-ІТ від, а також у розмірі 2265 гривень 36 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспорних пригод» № СЕ-19/111-22/43252-ІТ.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме: автомобіль марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Крім того, необхідність забезпечення збереження речових доказів на час ухвалення судового рішення відпала, тому арешт тимчасово вилученого майна підлягає скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і на підставі ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року арешт на автомобіль марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» в розмірі 1887 гривень (одна тисяча вісімсот вісім сім ) грн. 80 копійок; проведення судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 копійок.

Речові докази після набуття вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1