Справа № 308/1293/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичної особи-підприємця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:
З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2022 за №0000017.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 28 січня 2022 року о 11 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «AUDI» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Ужгород, проїхавши дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 797», що поблизу населеного пункту с. Глибоке, Ужгородського району, Закарпатської області, де дорожній рух регулюється дорожньою горизонтальною розміткою та дорожніми заборонним знаками 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» із зоною дії протяжністю 2 кілометри відповідно до таблички до дорожніх знаків 7.2.1, рухаючись по лівій основній смузі руху свого напрямку із більшою за допустиму швидкістю на даній ділянці дороги, маючи намір виконати маневр випередження, який рухався попереду нього у його смузі руху, з меншою за його швидкість руху невстановленого транспортного засобу, діючи у супереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «узбіччя», п.п. б), д) п. 2.3., п.п. б) п. 9.2., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.3. та п.п. б п. 12.9. «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету' Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 1 січня 2002 року', будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку свого руху - перестроюванням праворуч з основної на додаткову смугу руху, по якій напрямок руху визначено в бік населеного пункту с.Глибоке та яка на той час була вкрита незначним шаром забрудненого снігу, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечну швидкість не більше 50 км/год., за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, виїхав на додаткову смугу руху та збільшуючи свою швидкість руху почав виконувати випередження зазначеного вище невстановленого автомобіля, що призвело до втрати у водія ОСОБА_5 контролю безпечного керування транспортним засобом та його рух, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів для негайного зменшення своєї швидкості, а навпаки збільшив її, у результаті чого у боковому заносі проїхавши перехрестя головної дороги з другорядною, що справа по ходу його руху, яка веде в бік населеного пункту с.Глибоке, з`їхав на праве по ходу свого руху ґрунтово-щебеневе узбіччя, та при проїзді рову, що на узбіччі, виїхав на проїзну частину дороги своєї смуги руху з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із зустріним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_8 . Після вказаного зіткнення автомобіль марки «AUDI» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 по інерції у некерованому стані відкинуло далі по ходу його руху та відбулося зіткнення з другим автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , який у той час рухався позаду та в попутному напрямку з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043».
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому п`ятої п`ястної кістки правої кисті, які виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару, можливо їх виникнення у водія при ударянні об внутрішнє обладнання салону мікроавтобус, при ДТП, що мала місце 28.01.2021 та які згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла у вигляді саден та крововиливів в м`які тканини, переломів кісток тазу, лівої стегнової, правої великогомілкової, лівої променевої та ліктьової кісток, чисельних переломів ребер зліва та справа, забоїв тканини легень та серця з розривом передньої стінки його лівого шлуночка, що і призвело до настання смерті гр. ОСОБА_8 . Тобто, вказана травма знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті гр. ОСОБА_8 і відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням смерті гр. ОСОБА_8 вбачається причинний зв`язок.
Таким чином, вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., п. П.2., п. П.З., п. 12.1., п. 12.3. та п.п. б л 12.9. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили, зокрема, отриманням потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та отриманням ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою його смерть, а також л. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», дорожні умови», « дорожня обстановка» та «узбіччя», п.п. б), д) п. 2.3., п.п. б) п. 9.2. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.
Клопотання мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста в даному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання у повному обсязі, просив задовольнити.
Підозрюваний підтримав свого захисника, вину у вчиненому визнає, просив суворо не карати.

У судовому засіданні захисник заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та обмежитись запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту у нічний час, з 24.00 год. до 6.00 год. При обранні запобіжного заходу просив врахувати, що ОСОБА_5 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягається вперше, що ОСОБА_5 інкриміновано злочин, який відноситься до категорії ненавмисних і необережних правопорушень, ОСОБА_5 на час ДТП перебував у тверезому стані, з місця події не втікав, ОСОБА_5 ще на стадії до повідомлення його про підозру, у добровільному порядку надав органу досудового слідства самовикриваючі покази щодо своєї провини у настанні вказаної ДТП з такими наслідками та після повідомлення його про підозру під час допиту в статусі підозрюваного повторно і беззмінно надав органу досудового слідства самовикриваючі покази, визнаючи свою провину у настанні вказаної ДТП та її наслідків, той факт, що ОСОБА_5 неодноразово, беззаперечно і своєчасно з`являвся на всі виклики слідчого і ніяким чином не ухилявся від процесуальних обов`язків, також те, що ОСОБА_5 визнав і визнає обґрунтованість повідомлення його про підозру за фактом інкримінованого злочину, усвідомлює невідворотність передбаченого законом покарання та готовність понести таке покарання, протягом усього періоду з часу настання ДТП та з часу оголошеної підозри, ОСОБА_5 ніяким чином і ніяким способом не вчиняв жодних дій які б створювали ризики передбачені ст. 177 КПК України. Також зазначив, що за місцем свого проживання ОСОБА_5 , як особа, характеризується виключно позитивно, молодий за віком, має постійне місце проживання, виховує неповнолітню дитину, його мама є особою похилого віку, проживає з ним єдиною сім`єю і потребує постійної опіки, догляду і допомоги сина, ОСОБА_5 є активним учасником допомоги біженцям і переселенцям, які прибули в нашу область уникаючи негативних ризиків воєнних дій і наслідків, що настали за попереднім їх місцем перебування, про що свідчать подяки вручені йому благодійними організаціями, ОСОБА_5 незадовго після настання ДТП за власним волевиявленням відшкодував потерпілій у справі ОСОБА_11 як матеріальну так і моральну шкоду, так само повністю відшкодував спричинений збиток і власнику автомобіля ОСОБА_9 , що свідчить про його дійове каяття та суб`єктивно-визначену позицію і розуміння правової відповідальності.

Крім того, зазначив, що подія ДТП відбулася 28.01.2022, тобто майже рік тому, за весь час досудового розслідування, підозрюванний належним чином виконував свої обов`язки, з`являвся на всі слідчі дії, спвіпрацював зі слідством.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2022 за №0000017.
06 грудня 2022 року ОСОБА_12 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Також при обранні виду запобіжного заходу враховуються й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, зокрема підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста в даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
За вищевказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, раніше не судимий, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В той же час, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби та покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому період часу з 22 год. 00 год. до 07 год. 00 хв. залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
-не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
-не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 03 лютого 2023 року включно.
Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити начальнику слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, начальнику Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 08 грудня 2022 року о 08 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1