1Справа № 335/707/23 1-кс/335/320/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00014273 від 09.11.2022, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, непрацевлаштованого, пенсіонера, здобув вищу освіту, одруженого, неповнолітніх дітей на утримані не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Слідчим відділенням відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00014273 від 09.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні».

У подальшому Законами України затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Указами Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та від 17.05.2022 №342/2022 в Україні оголошено проведення загальної мобілізації до Збройних Сил України, з урахуванням чого запроваджено обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

На підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Згідно зі ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про встановлені на період воєнного стану обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статті за кордон, а також про значний попит серед даної категорії осіб чоловічої статті, які з метою ухилення від призову за мобілізацією мають намір виїхати за кордон, переслідуючи умисний корисливий мотив, вступив у попередню змову зі своїми батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Польща за грошову винагороду.

Так, проживаючи у Республіці Польща, ОСОБА_7 розуміючи, неможливість реалізації свого злочинного умислу направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, з корисливих мотивів, шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до системи «Шлях», знаходячись поза межами України, у невстановлений час прийняв рішення щодо залучення свого батька ОСОБА_5 до реалізації вищевказаного злочинного умислу. У відповідності до розробленої ОСОБА_7 злочинної схеми його батькові ОСОБА_5 була відведена роль особи, до обов`язків якої входило ведення перемовин з потенційними клієнтами та подальшим отриманням від них коштів за організацію їх незаконного переправлення через державний кордон України.

У грудні 2022 року громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з метою ухилення від призову за мобілізацією, будучи особою, якому на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі країни забороняється, мав намір виїхати за межі території України, дізнавшись від своїх знайомих про можливість незаконного перетину державного кордону України за сприяння ОСОБА_7 , зателефонував останньому для досягнення домовленості щодо перетину державного кордону України. За досягнутою з ОСОБА_7 домовленістю ОСОБА_8 мав передати ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 230000 (двісті тридцять тисяч) грн. за сприяння незаконного перетину державного кордону України шляхом внесення недостовірних відомостей до системи «Шлях» про нібито виїзд ОСОБА_8 за кордон з гуманітарних питань.

Так, у грудні 2022 року ОСОБА_5 на виконання вказівки ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є особою призовного віку і не мав права перетину державного кордону України у військовий час та не мав наміру та можливості привозити гуманітарну допомогу, а має лише намір незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща повідомив громадянину ОСОБА_8 про готовність сприяння незаконному перетину державного кордону України шляхом внесення недостовірних відомостей до системи «Шлях» про приналежність ОСОБА_8 до громадської організації та здійснення виїзду за державний кордон з гуманітарних питань.

19.01.2023 ОСОБА_5 на виконання вказівки ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 частину грошових коштів у сумі 100000 (сто тисяч) грн. у якості завдатку за організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.

26.01.2023 ОСОБА_5 на виконання вказівки ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 другу частину грошових коштів у сумі 123000 (сто двадцять три тисячі) грн. у якості оплати за організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.

26.01.2023 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КПК.

27.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Посилаючись на те, що до ОСОБА_5 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, слідчий просить обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та наполягав на його задоволені.

Підозрюваний та його захисник проти клопотання слідчого заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність існування ризиків, зазначених слідчим у клопотанні, недоведеність того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам. З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на похилий вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у нього постійного місця проживання, наявність у нього законного джерела доходів, сторона захисту просила суддю застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доводи учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження та документи, наданні стороною захисту, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 00014273 від 09.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26.01.2023 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КПК.

27.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення надано достатньо доказів обставин, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. За наявності обґрунтованих даних, які спростовують всі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий за погодженням із прокурором має право змінити раніше повідомлену підозру чи за наявності для цього підстав прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кембелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990, серія А, № 182, с. 16, п. 32). Однак факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom) від 28.10.1994, серія A, № 300 A, с. 27, п. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Клопотання слідчого обґрунтоване існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи із тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є непереконливими, ґрунтуються виключно на припущеннях слідчого.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує приписи п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи (п. 95 рішення ЄСПЛ від 26.06.2012 у справі «Пірузян проти Арменії»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 62 рішення ЄСПЛ від 16.12.2010у справі «Боротюк проти України»).

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, якій доцільно застосувати до підозрюваного, суддя окрім тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення враховує його вік, сімейний стан, стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, наявність житла, в якому він постійно проживає протягом тривалого часу, наявність законного джерела доходу у вигляді пенсії, відсутність судимостей.

Частиною 1 чт. 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту виконується органами Національної поліції, працівники яких з метою контролю за поведінкою підозрюваного мають право з`являтися в житло особи, яка перебуває під домашнім арештом, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З наданої стороною захисту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2016 № 65708550, вбачається, що квартира в якій проживає підозрюваний, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності дружині підозрюваного.

26.01.2023 у зазначеному житлі було проведено обшук, в ході якого слідчий вилучив речі та документи, які мають значення для кримінального провадження.

На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати цілодобово житло, в якому слідчим проведено обшук, з покладенням на підозрюваного обов`язку носити електронний засіб контролю, в повній мірі забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, унеможливить вчинення підозрюваним перешкод кримінальному провадженню.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати своє житло цілодобово та з покладенням на нього обов`язку носити електронний засіб контролю та інших обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання, зокрема з`являтися до слідчого, прокурора, суду, в залежності від стадії кримінального провадження, за першим викликом, і у призначений час; здати до повноважного органу на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово до 27.03.2023 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки передбачені ст. 194 КПК України:

-прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому цілодобово не відлучатись з місця проживання, якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом слідчого, прокурора або суду;

-з`являтися до слідчого, прокурора, суду, в залежності від стадії кримінального провадження, за першим викликом, і у призначений час;

-здати до повноважного органу на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

-утриматись від спілкування із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

-носити електронний засіб контролю.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Встановити строк дії даної ухвали до 27.03.2023 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 30.01.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1