Категорія:ч.1 ст.125, ст.390-1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за:

- ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин;

- ст.390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 визначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він під час цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 цього ж Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 5000 грн., та на користь ОСОБА_12 в інтересах якого діє, як законний представник - ОСОБА_11 , - моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2021 року у справі №161/11310/21, йому видано обмежувальний припис, згідно якого, останньому заборонено наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , та особисто до ОСОБА_11 на строк 6 місяців; заборонено особисто ОСОБА_7 та/або через 3-х осіб розшукувати ОСОБА_11 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею на строк 6 місяців; заборонено ОСОБА_7 та/або через 3-х осіб вести листування та телефонні розмови з ОСОБА_11 на строк 6 місяців.

Однак, ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим 06.07.2021 під особистий підпис з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2021 року, нехтуючи обов`язковими обмежувальними приписами суду, маючи умисел на невиконання застосованих судом обмежувальних приписів, діючи умисно, з метою невиконання обмежувальних приписів, визначених вищевказаним рішенням суду, яке підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання рішення, 22.07.2021 о 21 год. 49 хв., 28.07.2021 15 год. 55 хв., 17 год. 10 хв., 03.08.2021 о 22 год. 02 хв., 18.08.2021 о 20 год. 17 хв., 20 год. 19 хв., 19.08.2021 о 22 год. 23. хв., 02.10.2021 о 12 год. 25 хв., 12 год. 28 хв., 18 год. 58 хв., 29.10.2021 19 год. 39 хв., 21 год. 51 хв., 10.11.2021 о 21 год. 00 хв., 17.11.2021 о 18 год. 44 хв., 18 год. 45 хв., 19.11.2021 о 18 год. 43 хв., 20 год. 05 хв., 20 год. 18 хв., 20 год. 19 хв., 20 год. 20 хв., 20 год. 57 хв., 21 год. 03 хв., 01.12.2021 о 18 год. 58 хв., 19 год. 06 хв., 03.12.2021 о 19 год. 14 хв., 19 год. 27 хв., 19 год. 34 хв., 28.12.2021 о 19 год. 08 хв., 19 год. 11 хв., 19 год. 38 хв., на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 через мобільний додаток «Viber», із використанням власного мобільного телефону, відправляв повідомлення з особистими образами в адресу останньої.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на умисне невиконання обмежувального припису, 05.10.2021 року, близько 19 год. 16 хв. та перебуваючи у дворі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_11 , ОСОБА_7 діючи умисно, у присутності малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправний характер свої дій, наблизився на відстань ближче 50 метрів до ОСОБА_11 , та ображав останню нецензурною лайкою, під час чого плюнув в обличчя потерпілої, чим умисно не виконав обмежувальний припис, застосований до нього судом.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на умисне невиконання обмежувального припису, 24.10.2021 року, близько 22 год. перебуваючи поряд із під`їздом будинку АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_11 , ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, наблизився на відстань ближче 50 метрів до місця проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , та ображав останню нецензурною лайкою, чим умисно не виконав обмежувальний припис, застосований до нього судом.

Таким чином, ОСОБА_7 порушив заходи обмежувального припису, встановленого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2021 року, а саме: заборону вести листування з ОСОБА_11 , наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , та особисто до ОСОБА_11 , спілкуватися з останньою, чим умисно не виконав обмежувальний припис, застосований до нього судом.

Він же, 31 грудня 2021 року, близько 20 год. 30 хв., перебуваючи у ліфті багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_5 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході словесного конфлікту із колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_11 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, у присутності малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно стиснув правою рукою шию потерпілої ОСОБА_11 , в ході чого наніс один удар кулаком лівої руки в область лівої частини волосяної ділянки голови останньої. В подальшому, утримуючи потерпілу рукою за шию, штовхнув об поверхню стіни ліфту. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, перебуваючи на першому поверсі під`їзду за вищевказаною адресою, взяв потерпілу за голову обома руками та, утримуючи голову таким способом, декілька разів вдарив об поверхню стіни, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми на волосяній ділянці голови, яка згідно висновку судово-медичного експерта за №11 від 06.01.2022 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та кваліфікацію дій, вважає вирок необґрунтованим та незаконним в частині призначеного покарання, яке на його думку є суворим в частині строку випробувального терміну, призначеного на підставі ст.75 КК України. Зазначає про те, що суд першої інстанції призначаючи йому випробувальний термін не в повній мірі врахував того, що він визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, від вчинених кримінальних правопорушень тяжких наслідків не настало, а також відсутність негативних характеристик.

Посилаючись на вищенаведені обставини, а також на положення ст.75 КК України та постанову Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, визначивши йому остаточне покарання за ч.1 ст.125, ст.390-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з однорічним випробувальним терміном.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали скаргу з підстав викладених у ній, прокурора, представника потерпілої, які апеляційні доводи заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч.1 ст.125, ст.390-1 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позицій. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Водночас, обвинувачений у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі винного внаслідок суворості і, відповідно вважає, що суд першої інстанції мав можливість призначити менший іспитовий строк згідно із ст.75 КК України.

Проте такі доводи обвинуваченого є неприйнятними з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.ст.50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

У п.9 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою.

Тривалість іспитового строку встановлена у ч.4 ст.75 КК України в межах від одного року до трьох років. При цьому, критерієм його тривалості в кожному випадку має бути час, необхідний для того, щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбуття основного покарання. Цей критерій необхідно визначати з урахуванням характеру і тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу засудженого та інше.

Слід зазначити про те, що суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку в межах визначених ч.4 ст.75 КК України, з урахуванням кількості вчинених кримінальних правопорушень, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення ПВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у тому числі при встановленні іспитового строку, передбаченого ст.75 КК України, були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевим судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125, ст.390-1 КК України, які за формою вини є умисними, а за кваліфікацією злочинів по ступеню тяжкості згідно із ст.12 цього Кодексу, відносяться до кримінальних проступків.

До обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд відніс - щире каяття, та повне визнання вини, а до обставин, що його обтяжують, - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

З достатньою повнотою судом взято до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий, розлучений, не працює, в лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, на утриманні має малолітню дитину.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та інші обставини справи, правильно визначив тривалість іспитового строку в межах визначених ч.4 ст.75 КК України - у 2 (два) роки, про що й навів відповідні мотиви.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в даному випадку тривалість визначеного судом іспитового строку у 2 роки буде тим часом, який необхідний для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення без реального відбуття призначеного йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

В загальному призначене покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим в частині застосування тривалості іспитового строку, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

За наведених вище обставин, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом зменшення іспитового строку, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними і до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в оскаржуваній його частині, є вмотивованим, обґрунтованим та законним в розумінні ст.370 КПК України.

У зв`язку з цим, апеляційна скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року щодо нього, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді