ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська (нині м. Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 28 січня 2021 року, Комсомольським міським судом Полтавської області, за ст. 126-1, ч. 1 ст.186, ч.1 ст.70 КК України, 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
Суд, допитавши обвинуваченого у судових засіданнях у цій справі, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
31 грудня 2021 року близько 18 години, ОСОБА_4 , знаходився за місцем свого проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де у нього виник конфлікт із своєю матір`ю ОСОБА_6 , у зв`язку з чим у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій намір, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, наніс ОСОБА_6 удар правою рукою зігнутою в кулак в область голови, один удар лівою рукою зігнутою в кулак в область голови, один удар правою ногою в область обличчя.
Від отриманих ударів ОСОБА_6 впала на підлогу, після чого ОСОБА_4 наніс не менше ударів по голові та тулубу, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синців на правому плечі в нижній третині, на спині в проекції тіла лівої лопатки, на нижній повіці правого та лівого ока, на спинці носа, в правій скроневій ділянці, на лобі зліва, травматичний відлом коронок першого зуба справа та першого і другого зубів зліва, з крововиливами в ясневі краї відсутніх зубів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Позиція сторін кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засідання надав покази, за змістом яких свою вину визнав частково, повідомив, що 31.12.2021 був в гостях у знайомої, з якою розпивали алкогольні напої, випив приблизно 2,5-3 літри пива, після чого пішов додому десь приблизно о 19:00, де вдома в коридорі його зустріла мати, з якою виникла сварка з приводу гостей, які мали прийти до них вечері в гості, сварка переросла у бійку, під час якої обвинувачений штовхнув потерпілу та в момент поштовху випадково потрапив потерпілій в щелепу, після чого потерпіла одразу пішла до сусідки. Ніяких тілесних ушкоджень на потерпілій після її повернення не помітив. Обставини викладені у обвинувальному акті стосовно нанесених потерпілій кількості ударів заперечив, а також стверджує, що жодного удару їй не наносив, окрім поштовху, після якого потерпіла отримала синець в області плеча. Вважає, що інші ушкодження потерпіла отримали під час того, як впала на підлогу після поштовху. Обвинувачений пояснив суду, що щиро каяїться, обіцяв виправитись та переїхати до іншої квартири для уникнення можливих подальших сварок з потерпілою.
Потерпіла під час допиту всі обставини викладені в обвинувальному акті підтвердила. Повідомила, що оскільки обвинувачений перебував в алкогольному стані, то може не пам`ятати усіх обставин та зазначила, що подібні ситуації траплялись неодноразово, обвинувачений майже постійно її ображає та чинить відносно неї фізичне насилля. Вважає, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став.
Досліджені в судовому засіданні докази.
Зі змісту протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.01.2022 вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 заявила, що 31.12.2021, близько 18 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , син ОСОБА_4 наніс їй тілесні ушкодження.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.01.2022 року, в присутності понятих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , встановлено, що місцем події є приміщення квартири АДРЕСА_3 .
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2022 за участі потерпілої ОСОБА_6 , у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, що на початку проведення слідчого експерименту потерпілій ОСОБА_6 було запропоновано добровільно розповісти про обставини кримінального правопорушення, яке мало місце 31.12.2021 року близько 18:00 год. За адресою АДРЕСА_2 . В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 вказала на якій відстані стояла відносно ОСОБА_4 , після чого показала як ОСОБА_4 її схопив за волосся та почав волочити в різні сторони, потерпіла ОСОБА_6 показала як ОСОБА_4 вдарив її правою рукою зігнутою в кулак в область голови, після чого вона впала на підлогу, після чого потерпіла встала на ноги та ОСОБА_4 наніс їй удар лівою рукою, зігнутою в кулак в область голови, потім ОСОБА_4 схопив її за руки своїми руками та утримував так давлячи ще сильніше, після чого ОСОБА_6 вказала на область правої ноги, якою в подальшому було здійснено удар в обличчя, та повідомила що не змогла відтворити даний удар в зв`язку із похилим віком. На пропозицію вказати удар, котрий був в область обличчя потерпіла погодилась та вказала в область обличчя рукою, в область верхньої щелепи та носа, після заподіяного удару ОСОБА_6 впала на підлогу та вдарилась спиною.
Зі змісту висновку експерта № 4 вбачається , що у гр. ОСОБА_6 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синці на правому плечі в нижній третині, на спині в проекції тіла лівої лопатки, на нижній повіці правого та лівого ока, на спинці носа, в правій скроневій ділянці, на лобі зліва; травматичного відлому коронок першого зуба справа та першого і другого зубів зліва, з крововиливами в ясневі краї відсутніх зубів, які утворились від неодноразової дії (не менше П`яти-шести ударів) тупих твердих предметів, можливо в указаний термін, і за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995p.) Тілесні ушкодження, виявлені у гр. ОСОБА_6 не характерні для утворення при падінні потерпілої з положення стоячи на площині, як з раніше приданим прискоренням, так і без такого.
Відповідно до висновку експерта №53 покази ОСОБА_6 , дані нею під час проведення слідчого експерименту від 12.01.2022 року за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень не суперечать об`єктивним даним, отриманих при проведенні судово-медичної експертизи.
Зі змісту вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.185 КК України і за цією статтею призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі шестидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.01.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.126-1, ч.1 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та станом на 21.01.2022 перебував на обліку у Кременчуцького МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області з 03.03.2021 року.
Відповідно до копій постанов Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.01.2021 та 02.03.2021 року ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 .
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Зокрема, захисник у судовому засіданні, у судових дебатах просив суд врахувати обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття.
Відносно щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 суд дійшов наступних висновків.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства і судової практики, щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Отже, наведене свідчить про те, що щире каяття фактично передбачає та включає в себе повне визнання особою своєї вини. Таким чином, врахування в даному конкретному провадженні судом щирого каяття та визнання особою своєї вини як дві самостійні підстави, що, у розумінні ст. 66 КК, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 69 КК, є необґрунтованим.
Такі правові висновки викладено у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 161/4501/19.
Проаналізувавши покази обвинуваченого ОСОБА_4 , в тому числі у останньому слові, суд дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_4 не підтверджує конкретні дії, які спрямовані на виправлення, а також суд дійшов висновку, що обвинувачений не щиро жалкує про вчинене.
Тому у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутня готовність понести заслужене покарання, що достатньо свідчить про відсутність його щирості у каятті, і про наявність удаваної щирості каяття, направленої на відвернення від себе призначення судом справедливого покарання, на яке він може заслуговувати.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
Мотиви призначення покарання.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Обвинувачений та захисник, просили суд призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засідання думку прокурора стосовно призначення покарання підтримала.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, відсутні обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо часткового визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом з тим суд звертає увагу на процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії судового розгляду, який неодноразово будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання до суду не з`являвся без поважних причин, в зв`язку з чим до нього ухвалами Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.02.2022 та 07.07.2022 року, були застосовані примусові приводи через органи Національної поліції України.
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинення злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків; особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, не працює, неодружений, зі слів ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей (докази обвинуваченим не надано) за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність пом`якшуючих обставин, вважає, що покарання обвинуваченому, з урахуванням вчинення нового злочину в період іспитового строку, слід призначити пов`язане з позбавленням волі за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.
В свою чергу, згідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення.
Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Разом з цим, при складанні покарань за сукупністю вироків, суд при призначені покарання застосовує норми, передбачені п.п. "б" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України.
Частина 2 ст. 125 КК України передбачає такі види покарання: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, ОСОБА_4 мав невідбуте покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.01.2021 року у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі
Оскільки при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, то покарання, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі переводиться у покарання у виді позбавлення волі за правилами: "одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між завищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
При цьому суд виходив також і з положень ч. 2 ст. 50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125КК України, та призначити йому покарання у виді 2 роки обмеження волі.
На підставі ч. 1, 4 ст. 71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.01.2021 року остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.
Обвинуваченого ОСОБА_4 взяти під варту в залі суду негайно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ