Провадження № 1-кп/369/1228/22
В И Р О К
іменем України
12.12.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_14 ,
представників цивільного відповідача ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001467 від 23 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда Республіки Казахстан, українця, громадянина України, який має середню освіту, працює на посаді водія ТОВ «КИЙТРАНС-2005», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:

22 липня 2021 року, близько 22:02 год., водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автобусом марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на освітленій ділянці проїзної частини вулиці Лесі Українки, в смузі для руху в бік залізничного переїзду, у м. Вишневе Бучанського району Київської області, в район будинку № 21, в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3.б) Правил дорожнього України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), відповідно до яких: п. 1.5 ПДР України - «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3.б) ПДР України - «для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», будучи неуважним під час керування транспортним засобом, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховував на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, як наслідок своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимоги пунктів 10.1. Правил дорожнього України, відповідно до якого: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та 16.6 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч» наблизившись до перехрестя із проїзною частиною вулиці Остапа Вишні, яка є другорядною дорогою, проявивши неуважність, не переконавшись в безпечності свого маневру та у відсутності транспортних засобів, які рухаються в зустрічному напрямку, виконуючи маневр повороту ліворуч виїхав в межі зустрічної смуги для руху в бік центру м. Вишневе, по якій в той час, в зустрічному напрямку рухався мотоцикл марки «КОVІ 250-4Т LIТЕ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок чого відбулося зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «КОVІ 250-4Т LIТЕ», реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому шилоподібного відростку променевої кістки, дистального епіфізу променевої кістки лівої кисті, забій правої легені, забій м`яких тканин лівої щічної ділянки. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого/их предмету/тів, по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів та відновлення функції необхідний термін більше 21-го дня.
Порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1 та 16.6 ПДР України перебувають у прямому причиновому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, в частині цивільного позову частково, зазначивши, що він є лише третьою особою, а власне цивільними відповідачами є АТ «Страхова компанія «ІНГО» та ТОВ «Кийтранс-2005», цивільний позов до АТ «Страхова компанія «ІНГО» підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, з приводу цивільного позову до ТОВ «Кийтранс-2005», в частині моральної шкоди, вважає, що моральна шкода, заявлена в цивільному позові, є завищеною та необґрунтованою, в частині витрат на професійну допомогу в заявленому в позові розмірі поклався на розсуд суду, в частині витрат на утримання мотоцикла на штраф-майданчику повністю заперечив. Крім цього, надав 2 квитанції на загальну суму 6 (шість) тисяч гривень, які він перерахував законному представнику - батьку потерпілого ОСОБА_10 , просив приєднати до матеріалів кримінального провадження та зарахувати цю суму в рахунок відшкодування завданої шкоди. У судових дебатах та під час проголошення останнього слова просив не позбавляти його права керування, оскільки це є єдиним джерелом його доходу, просив вибачення у потерпілого та його батька, стверджував, що за 40 років це його перше ДТП і якби на мотоциклі потерпілого було ввімкнене світло, то цього не було б.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні в частині дослідження цивільного позову пояснив, що дійсно він зазнав витрат матеріального та морального характеру про що подав суду позов. Так, цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_9 та представником ОСОБА_11 в інтересах потерпілого, у цьому кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до цивільних відповідачів на загальну суму 436 156,60 грн з яких: 133 823,90 грн майнової шкоди та 302 332, 70 грн моральної шкоди. Цивільний позивач потерпілий ОСОБА_9 просить стягнути витрати з: 1) АТ «СК «ІНГО» на загальну суму 115 316,60 грн, з яких: сума страхового відшкодування збитку завданого ушкодженням колісного транспортного засобу мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 66 330 грн шкоди заподіяної майну ОСОБА_9 ; 46 653,90 грн шкоду заподіяну здоров`ю, а саме на лікування потерпілого; 2 332,70 грн моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю ; 2) ТОВ «КИЙТРАНС-2005» на загальну суму 320 840 грн, з яких 300 000 грн моральної шкоди, 20 000 грн - процесуальні витрати на правову допомогу за отримання юридичної допомоги, 840 грн витрати, пов`язані із зберіганням мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів. У судових дебатах в частині призначення покарання обвинуваченому потерпілий ОСОБА_9 підтримав думку свого представника та поклався на розсуд суду і просив заявлений цивільний позов задовольнити.
У судовому засіданні прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керування на підставі ст. 69 КК України. Також, просив вирішити питання про долю речових доказів та судових витрат, стосовно цивільного позову поклався на розсуд суду.
Представник потерпілого ОСОБА_11 в частині призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, заявлений цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути на користь потерпілого в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди на загальну суму з АТ «СК «ІНГО» 115 316,60 грн та з ТОВ «КИЙТРАНС-2005» на загальну суму 320 840 грн. При цьому, представник стверджував, що потерпілий зазнав значних фізичних та моральних страждань. Вказав, що у нього до цього часу є проблеми з лівою рукою, у зв`язку з чим він змушений змінити подальший вибір професії.
Законний представник ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 в частині призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, заявлений цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив врахувати, що вчинений злочин є необережним, обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується, його відповідальність застрахована, частково відшкодував завдані збитки, потерпілий рухався з вимкненим світлом у темну пору року про що свідчить досліджене відео, а також те, що обвинувачений вперше вчинив ДТП за всю кар`єру, і робота водієм є єдиним джерелом його доходу, тому просив призначити покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому, вказав, що цивільний позов його довіритель не визнає, оскільки моральна шкода є завищеною та необґрунтованою, в частині витрат на професійну допомогу вважав їх належним чином не підтвердженими, витрати на звернення до страхової компанії взагалі не мали місце, тому в частині цивільного позову поклався на розсуд суду.
У відзиві на цивільний позов представник цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» зазначив, що страховий випадок не настав у розумінні ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року із змінами та доповненнями (далі Закон №1961-IV), а тому підстав для відшкодування заподіяної шкоди немає. Вважав, що оскільки немає вироку суду, яким встановлена вина третьої особи ОСОБА_12 , відповідно немає підстав для цивільно-правової відповідальності АТ «Страхова компанія «ІНГО». Поряд з цим, вказує, що за умови доведеності підстав для відшкодування шкоди, розмір майнової шкоди складає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE» і становить 63 062,44 грн, що узгоджується з положеннями ст. 29 Закону №1961-IV, згідно з якими, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. При цьому, обґрунтованими витратами на лікування потерпілого представник вважає витрати на суму 16 608,77 грн, витрати на суму 23 410 грн, а саме квитанції на суми: 18 800 грн, 710 грн і 3 900 грн представник цивільного відповідача вважає недоведеними, а витрати на суму 6 635,13 грн непідтвердженими, оскільки документи є нечитабельними. Крім того, представник цивільного відповідача погоджується з розміром заподіяної моральної шкоди, який складає 5 % страхової виплати, що може становити 830,44 грн. У судових дебатах представник цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» ОСОБА_17 в задоволенні цивільного позову просила відмовити у повному обсязі та підтримала доводи в обґрунтування наведеного, зазначені у відзиві на цивільний позов.
У відзиві на цивільний позов представник цивільного відповідача ТОВ «КИЙТРАНС-2005» цивільний позов не визнав, розмір моральної шкоди на суму 300 000 грн вважав завищеною та необґрунтованою, а 6000 грн, які відшкодував обвинувачений такими, що повністю покривають суму понесених витрат. Крім того, 840 грн за зберігання мотоцикла вважав неналежним доказом та таким, що не підтверджує понесених витрат, а витрати на правничу допомогу станом на 30 травня 2022 року такими, що знайшли своє підтвердження на суму 12 500 грн, у зв`язку з чим просив в задоволенні цивільного позову відмовити повністю. У судових дебатах представник цивільного відповідача ТОВ «КИЙТРАНС-2005» ОСОБА_14 в задоволенні цивільного позову просила відмовити у повному обсязі та підтримала доводи в обґрунтування наведеного, зазначені у відзиві на цивільний позов. Також, просила суд звернути увагу, що транспортний засіб потерпілого був не застрахованим та потерпілий рухався без ввімкненого світла в темну пору доби.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився дослідженням доказів виключно у частині цивільного позову, а саме: допитом потерпілого, дослідженням письмових доказів, допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, у зв`язку з чим судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України.
Так, судом, окрім пояснень потерпілого та обвинуваченого, безпосередньо досліджено в цій частині докази, надані в підтвердження понесених витрат, а саме: cвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки KOVI 250-4T LITE AI7279MA, де власником значиться ОСОБА_9 , поліс №АР1938018 АТ СК «ІНГО» на транспортний засіб автобус марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автобус марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «КИЙТРАНС-2005», ліцензійна картка серії НОМЕР_3 на внутрішні перевезення пасажирів автобусами («АТАМАN A-093H4», рн НОМЕР_1 ), посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , дорожній лист від 22 липня 2021 року водію ОСОБА_12 маршрут № 302, повідомлення про випадок, заява потерпілого ОСОБА_9 до АТ СК «ІНГО», заява про страхове відшкодування представника потерпілого ОСОБА_11 , копії товарних чеків, виписок з медичної карти потерпілого ОСОБА_9 , результати комп`ютерної томографії від 22 липня 2021 року, цифрової рентгенографії від 23 липня 2021 року, копія квитанції про переказ грошових коштів ОСОБА_18 від 22 липня 2021 року на суму 710 грн, рахунки на оплату, квитанція до прибуткового касового ордеру, висновок експерта від 03 листопада 2021 року №СЕ-19/111-21/37008-АВ з додатками (а.п.108-203 т.1), консультаційні висновки спеціаліста та виписки з історії стаціонарного хворого (т. 2 ).
Вказані докази, які були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, в силу статей 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, достовірними та достатніми, такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та в спричиненні шкоди потерпілому, як майнового, так і морального характеру.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини вчинення злочину, зокрема те, що потерпілий рухався без ввімкненого світла в темну пору доби, дані про особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює на посаді водія добровільно відшкодував потерпілому частину витрат на лікування.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
У п. 3 зазначеної постанови вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше. При цьому, щире каяття обвинуваченого характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Тому на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_12 , покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді обмеження волі, яке дорівнює його мінімальній межі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування.
Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого ОСОБА_12 та інші обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України, звільняє останнього від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_12 додаткового покарання, яке в даному випадку є обов`язковим, суд враховує як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим ПДР у звичайній дорожній обстановці. При цьому, суд враховує насамперед поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який заподіяну шкоду потерпілому частково відшкодував, а також думку прокурора та інших учасників судового провадження, які просили не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 , згідно з наданої суду довідки працює на посаді водія в ТОВ «КИЙТРАНС-2005». Тобто, робота обвинуваченого ОСОБА_12 нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом, а позбавлення його спеціального права, ускладнить пошуки нової роботи та вирішення побутових питань, в умовах складної епідеміологічної ситуації та воєнного стану в країні на день ухвалення судового рішення.
Разом з тим, з огляду на положення ч. 2 ст. 69 КК України, суд позбавлений можливості застосувати ці положення та не призначати обвинуваченому ОСОБА_12 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, оскільки санкція статті, що йому інкриміновано, передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, за даних конкретних обставин, а саме наявності виключних підстав для незастосування ч. 2 ст. 69 КК України, суд призначає обвинуваченому обов`язкове додаткове покарання у мінімальному розмірі.
Суд зауважує, що аналізуючи санкції ч. 1 та ч. 2 ст. 286 КК України, з огляду на ступінь їх тяжкості, суд позбавлений можливості усунути недоліки чинного законодавства в ході судового розгляду, в частині вирішення питання про не признчаення додаткового покарання.
Призначене ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі, з подальшим звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, із застосуванням додаткового покарання є необхідним і достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових злочинів, є домірним скоєному, відповідає меті покарання та жодним чином не порушує права потерпілого.
Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року із змінами та доповненнями (далі Закон №1961-IV).
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до аналізу змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причиновий зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.
Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.
При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_9 , та його представником ОСОБА_11 у цьому кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до цивільних відповідачів на загальну суму 436 156,60 грн з яких: 133 823,90 грн майнової шкоди та 302 332, 70 грн моральної шкоди.
Вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди суд виходить з того, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_12 в момент ДТП була застрахована в АТ СК «ІНГО», про що свідчить наданий суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР001938018 на автомобіль марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_12 , строк дії з 01 липня 2021 року до 30 грудня 2021 року.
Звідси, суд наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, в даному конкретному випадку АТ СК «ІНГО».
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961- IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Суд, зауважує, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР001938018 на автомобіль марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальником якого є обвинувачений ОСОБА_12 , страхова сума на одного потерпілого складає: шкоду завдану життю/здоров`ю 260 000 грн, майну 130 000 грн.
Як вбачається з матеріалів провадження та пояснень сторін в судовому засіданні, мав місце страховий випадок про що свідчать повідомлення про випадок та заяви потерпілого ОСОБА_9 про страхове відшкодування до АТ СК «ІНГО», у зв`язку з чим твердження цивільного відповідача про відсутність підстав для відшкодування шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи наведе вище, беручи до уваги, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_9 поніс моральні і фізичні страждання, у зв`язку із ДТП та поніс матеріальні витрати, як зазначає його представник в цивільному позові на загальну суму 436 156,60 грн, в підтвердження чого надав відповідні докази, вказаний цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
Визначаючи розмір шкоди заподіяної майну потерпілого ОСОБА_9 , а саме пошкодженням колісного транспортного засобу мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд виходить із вартості його відновлювального ремонту, тобто 63 062,44 грн (сума страхового відшкодування збитку майну), а також 46 645,90 грн суми витрат на лікування потерпілого (шкода заподіяну здоров`ю) та 2 332,30 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди (моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого), а також 840 грн за зберігання транспортного засобу (витрати, пов`язані із зберіганням мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів), що узгоджується з положеннями Закону № 1961- IV та покладає її на страховика АТ СК «ІНГО».
Поряд з цим, з матеріалів провадження та пояснень обвинуваченого в судовому засіданні вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «КИЙТРАНС-2005», а саме в момент ДТП працював водієм, тому розмір завданої шкоди, який перевищує ліміт відповідальності страховика покладається на роботодавця відповідно на ТОВ «КИЙТРАНС-2005».
Як вбачається з цивільного позову, у тому числі з пояснень потерпілого та його представника у судовому засіданні, стягнення моральної шкоди обґрунтовано тим, що потерпілий ОСОБА_9 зазнав фізичного болю та страждань, переніс ряд операцій, має вимушені зміни в житті, зокрема, не може займатись тими видами спорту, якими б хотів, зокрема, тайським боксом, оскільки його рука нормально не функціонує, що викликає незручності, а також це потребує додаткових витрат на майбутнє, а саме: масажі, консультації лікарів та нагляд.
Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV).
Тому відповідальність за заподіяну цивільному позивачу потерпілому ОСОБА_9 моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути стягнуто з роботодавця та відповідно співмірно ним компенсовано.
У зв`язку з цим, суд бере до уваги доводи потерпілого ОСОБА_9 , його представника та законного представника та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, вимушеній зміні звичайного способу життя під час амбулаторного та стаціонарного лікування. З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до цивільного відповідача ТОВ «КИЙТРАНС-2005» про відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.
Звідси, суд вважає, що в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_9 , було завдано моральну шкоду на суму 40 000 грн. При цьому, суд зараховує в загальну суму в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, витрати понесені обвинуваченим ОСОБА_12 , згідно з наданими квитанціями, а саме на суму 6000 грн на лікування потерпілого.
Суд зазначає, що в судовому засіданні ні цивільним позивачем, ні його представником, ні законним представником, належним чином не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення цивільному позивачу потерпілому ОСОБА_9 завдано моральну шкоду саме такого розміру, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаної в цивільному позові.
Твердження потерпілого та його представника про необхідність стягнення з цивільного відповідача ТОВ «КИЙТРАНС-2005» витрат на майбутнє, є безпідставними та такими, що суперечить вимогам цивільного законодавства, а саме загальним положенням інституту відшкодування шкоди в частині того, що понесені збитки мають бути реальними та підтвердженими документально. Так, Закон № 1961-IV не передбачає відшкодування орієнтовних прогнозованих збитків, які ймовірно будуть понесені в майбутньому, навіть за умови доданих розрахунків орієнтованої вартості проведення курсу реабілітації.
Поряд з цим, суд вважає, що витрати на суму 710 грн є такими, що не підтверджують понесених витрат, тобто ці витрати не підлягають стягненню з цивільного відповідача, а квитанції на а.п.129 та а.п.136 (т. 1) такими, що дублюються, тому суд зараховує витрати понесені потерпілим на а.п.129 т. 1.
Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При цьому, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як убачається з договору № 64 від 30 липня 2021 року між законним представником цивільного позивача ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_11 укладено договір про надання правової допомоги, з додатком №1 про вартість надання правової допомоги та порядок оплати, додатком №2 попередній розрахунок судових витрат, детальним описом робіт і прибутковими касовими ордерами від 30 липня та 30 травня 2021 року.
Таким чином, суд бере до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суду надано письмові докази, які підтверджують здійснення потерпілим відповідних витрат на суму 17 500 грн. При цьому, суд не зараховує у витрати на правничу допомогу, яку представник ОСОБА_11 надавав 24 лютого 2022 року, згідно з детальним описом робіт від 30 червня 2022 року, оскільки цього дня судового засідання не було.
Ухвалюючи таке рішення суд враховує позицію викладену в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.
На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.
Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосувалися.
Долю речових доказів суд вирішує, згідно з ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 124, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до цивільних відповідачів АТ «СК «ІНГО» та ТОВ «КИЙТРАНС-2005» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з АТ «СК «ІНГО» 112 880,64 грн на користь потерпілого ОСОБА_9 , з яких: 63 062,44 грн сума страхового відшкодування збитку; 46 645,90 грн шкоду заподіяну здоров`ю; 2 332,30 грн моральну шкоду; 840 грн витрати, пов`язані із зберіганням мотоцикла на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів.
Стягнути з ТОВ «КИЙТРАНС-2005» 51 500 грн на користь потерпілого ОСОБА_9 , з яких: 34 000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди; 17 500 грн витрати на правничу допомогу.
В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до цивільних відповідачів АТ «СК «ІНГО» та ТОВ «КИЙТРАНС-2005» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави в рахунок відшкодування витрат за проведення експертиз на загальну суму 15102,56 грн, а саме:
-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-21/35751-ІТ від 02 серпня 2021 року) на суму 1716,20 грн;
-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-21/35753-ІТ від 02 серпня 2021 року) на суму 1716,20 грн;
-вартість комплексної фототехнічної та судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №КСЕ-19/111-21/35782-ІТ від 02 серпня 2021 року) на суму 1716,20 грн.
-вартість комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи (висновок експерта №КСЕ-19/111-21/35782 від 02 серпня 2021 року) на суму 5148,60 грн.
-вартість автотоварознавчої експертизи (висновок експерта №КСЕ-19/111-21/37008-АВ від 03 листопада 2021 року) на суму 4805,36 грн.
Речові докази:
-автобус марки «АТАМАN A-093H4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ТОВ «КИЙТРАНС-2005» який перебував на відповідальному зберіганні на майданчику утримання транспортних засобів за адресою: вул. Кібенка, 164, м. Боярка, Фастівський район Київської області та повернутий власнику ТОВ «КИЙТРАНС-2005», залишити в розпорядженні останнього;
-мотоцикла марки «KOVI 250-4Т LITE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні власника потерпілого ОСОБА_9 залишити в розпорядженні останнього;
-оптичний носій «CD-R» з відеозаписом, який відображає обставини розвитку ДТП, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1