ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/686/23
Провадження №1-кс/477/259/23
УХВАЛА

про арешт майна

18 квітня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000103 від 22 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000103 від 22 березня 2023 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 11 квітня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу напівпричепу, марки «Krone SD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить Коблівській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000103 від 22 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в період з 06 квітня 2022 року по 25 червня 2022 року органом місцевого самоврядування, розташованого на території Миколаївської області на територію України через митний кордон та в подальшому на територію Миколаївської області ввезено як гуманітарну допомогу та поставлено на тимчасовий державний облік 2 вантажні автомобілі та 2 причепи, які в подальшому незаконно передані суб`єкту господарювання для їх незаконного використання з метою отримання прибутку під час воєнного стану.

11 квітня 2023 року в ході проведення обшуку іншого володіння особи транспортного засобу напівпричепу, марки ««Krone SD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено зазначений транспортний засіб.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що був здійснений на підставі ухвали слідчого судді може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речового доказу.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Представник Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що 22 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення за частиною третьою статті 201-2 КК України (кримінальне провадження №0000103) за фактом незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги та укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном, вчиненні під час воєнного стану.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженню отримано інформацію про те, що в період з 06 квітня 2022 року по 25 червня 2022 року органом місцевого самоврядування Коблівською сільською радою Миколаївської області на територію України через митний кордон та в подальшому на територію Миколаївської області ввезено як гуманітарну допомогу та поставлено на тимчасовий державний облік 2 вантажні автомобілі та 2 причепи, а саме: транспортний засіб, марки «Renault Magnum 440.19», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, червоного кольору, № двигуна НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_4 ; транспортний засіб, марки «Volvo FH 12.420», державний номерний знак НОМЕР_5 , 2002 року випуску, червоного кольору, № кузова НОМЕР_6 ; причіп, марки «Krone SD», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, сірого кольору, № шасі НОМЕР_7 ; причіп, марки «Krone SD 27», державний номерний знак НОМЕР_8 , 2004 року випуску, червоного кольору, № шасі НОМЕР_9 та які в подальшому незаконно передані суб`єкту господарювання для їх незаконного використання з метою отримання прибутку під час воєнного стану.

11 квітня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу напівпричепу, марки «Krone SD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який тимчасово зареєстрований за Коблівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області вилучено зазначений транспортний засіб.

Постановою про визнання речовими доказами від 11 квітня 2023 року, вилучений в ході обшуку транспортний засіб напівпричеп, марки «Krone SD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000103 від 22 березня 2023 року.

Оскільки вилучені документи можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження формує внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, яке полягає у незаконному використанні гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку та укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном, вчиненні під час воєнного стану, що в силу пункту 3 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до частини сьомої статті 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000103, за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Крім того, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно тимчасово вилучене 11 квітня 2023 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 01 квітня 2023 року іншого володіння особи транспортного засобу, а саме на транспортний засіб напівпричеп, марки «Krone SD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить Коблівській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області

із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_4