Справа № 357/4316/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 0003236 від 27.12.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

потерпілий: ОСОБА_6 ,

захисник адвокат: ОСОБА_7 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 24.12.2021 приблизно о 07 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Crafter» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись неподалік будинку № 44/2 по бульвару Олександрійському зі сторони вул. Олеся Гончара в напрямку вул. Фастівська в м. Біла Церква, Київської області, в порушення вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва, лівої променевої кістки, лівої великої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, які мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Смерть ОСОБА_8 настала від хронічної ішемічної хвороби серця з розвитком серцевої недостатності. Дані ушкодження не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та зазначив, що він 24.12.2021 приблизно о 07 год. 30 хв. керував транспортним засобом «Volkswagen Crafter» державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому рухаючись неподалік будинку № 44/2 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква, Київської області на пішохідному переході не побачив пішохода ОСОБА_8 , який рухався по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво та здійснив на нього наїзд, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Після наїзду на потерпілого, ОСОБА_3 викликав швидку медичну допомогу та у лікарню поїхав разом з потерпілим ОСОБА_8 , де останній був госпіталізований. Всі витрати на лікування ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував, шляхом повернення потерпілому всіх витрат, пов`язаних з придбанням медичних препаратів. Через місяць після дорожньо-транспортної пригоди та після виписки з лікарні потерпілий ОСОБА_8 помер, незважаючи, що ДТП останнього не перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього, обвинувачений ОСОБА_3 відшкодовані витрати рідним на поховання потерпілого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро каявся, просив неодноразово вибачення у потерпілого, просив суд не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він на теперішній час офіційно не працевлаштований, а на утримання своєї родини заробляє приватними перевезеннями. Таким чином обвинувачений просив не позбавляти його можливості і надалі утримувати свою родину за рахунок здійснення приватних перевезень, з використанням посвідчення водія.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий в судовому засіданні ОСОБА_6 не оспорював фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, зазначив, що обвинуваченим дійсно відшкодовані витрати на лікування та поховання потерпілого ОСОБА_8 , просив його цивільний позов залишити без розгляду.

Висловлюючи свою позицію щодо призначення покарання обвинуваченому, просив визнати порушені останнім пунктів правил дорожнього руху грубими та призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки «Volkswagen Crafter» державний номерний знак НОМЕР_1 недотримався вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не оспорюється обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 .

Отже, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Отже, ОСОБА_3 повністю визнав вину, що слугувало підставою для розгляду провадження з дослідженням неповного об`єму доказів за приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, активно співпрацював з органами досудового розслідування відшкодував всі завдані збитки потерпілому та вибачився в судовому засіданні, а також зробив для себе належні висновки, що на переконання суду, і вказує на його щире каяття.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, але на час вчинення кримінального правопорушення працював слюсарем механоскладальних робіт ТОВ «Деметра - Агро», де характеризувався позитивно, а також судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, яке не співпадає з місцем реєстрації, тобто має міцні соціальні зв`язки, доглядає за матір`ю пенсійного віку.

Крім цього судом враховується відсутність будь-яких попередніх адміністративних правопорушень, пов`язаних з порушенням ПДР у ОСОБА_3 , а також враховує позицію в судових дебатів обвинуваченого, який просив суд звернути увагу на його скрутне матеріальне становище, можливість утримувати свою родину за рахунок здійснення приватних привезень для чого останньому необхідно мати посвідчення на право керування транспортними засобами, просив призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосування іспитового строку, з покладанням на нього обов`язків, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Викладену позицію обвинуваченого ОСОБА_3 щодо призначення останньому покарання, підтримав його захисник адвокат ОСОБА_7 , а також просив застосувати норму ст. 69 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Прокурор ОСОБА_5 просила призначити покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами, із застосування іспитового строку, з покладанням обов`язків на обвинуваченого, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 здійснення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, можливо без ізоляції його від суспільства, тобто ОСОБА_3 слід призначити основне покарання у виді обмеження волі на строк ближчої до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з можливістю звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням мінімального терміну іспитового строку, який передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд зауважує наступне, що вказане додаткове покарання відповідно до ст. 77 КК України може бути призначено у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім цього відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у даному випадку є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, має позитивне ставлення до праці, тобто працюючи забезпечить утримання себе та сім`ї, відповідно зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу з додатковим обов`язковим покаранням є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в порядку статей 122, 124 КПК України.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, підлягає залишенню без розгляду на підставі відповідної заяви позивача, поданої під час судового розгляду справи.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо в період іспитового строку одного року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі: транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter» державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , повернутий на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили залишити у останнього, як у власника майна.

DVD-R № DR5A03-02465 з відеозаписом з камер зовнішнього спостереження магазину «АТБ» по бул. Олександрійському, 44/2 в м. Біла Церква, Київської області зберігати у прокурора при матеріалах кримінального провадження № 0003236 від 27.12.2021.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1716,20 грн. (одна тисяча сімсот шістнадцять гривень 20 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_10