Справа № 489/487/22
Провадження № 1-кп/489/651/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

23 листопада 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001725 від 29.11.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин:

29.11.2021 близько 21.00 години (точний час не встановлено) ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні ударів руками та ногами в область обличчя та голови потерпілого ОСОБА_6 , відкрито викрали телефон марки «ОРРО А54», imei НОМЕР_1 , вартістю 6199 грн та грошові кошти в сумі 200 грн, що належали ОСОБА_6 , чим заподіяли останньому матеріальні збитки в сумі 6399 грн. Після того ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Свою вину в інкримінованому правопорушенні ОСОБА_3 не визнав та відмовився від дачі показань.

З наданих в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що 29.11.2021 близько 20.00 години він разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 йшли з роботи по вул. Хоменка м. Миколаєва, при цьому він перебував в стані середнього ступеня сп`яніння. В той час вони побачили трьох чоловіків, які щось шукали, та з якими у ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого вони почали кричати один на одного та кидати камінням. Після того вказані чоловіки сіли в автомобіль «Деу Ланос», червоного кольору, та поїхали. Через деякий час, коли він залишився сам, він побачив вищевказаний автомобіль знову, з якого вийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які направилися в його сторону. Коли ОСОБА_11 підійшов до нього, то одразу наніс йому один удар ногою по голові в область обличчя, від чого він упав на землю, та в нього з рук випав на землю телефон поруч з ним, після чого ОСОБА_13 підняв його та забрав собі. В момент, коли ОСОБА_13 піднімав із землі його телефон, то останній та ОСОБА_14 нічого не говорили один одному, зокрема з приводу вказаного телефону. Коли ОСОБА_13 підняв із землі та забрав його телефон, то ОСОБА_14 і ОСОБА_13 пішли знову до автомобіля, сіли в нього та поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_14 до нього не підходив, не бив його та телефон не забирав. Вказана ділянка місцевості була освітлена штучним освітленням від ліхтарів, тому він бачив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Чи були викрадені у нього грошові кошти за вказаних обставин, він не пам`ятає. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення поліцейський писав з його з слів, де він зазначив, що в нього був викрадений лише телефон.

Свідок ОСОБА_16 надав показання про те, що восени-взимку 2021, близько 17.00-18.00 години, точної дати та часу не пам`ятає, в темний час доби він разом з ОСОБА_17 їхали на автомобілі «Деу», червоного кольору, номерний знак не пам`ятає, в районі мікрорайону «ЮТЗ» м. Миколаєва та зустріли ОСОБА_3 та ОСОБА_18 , які сіли до них в авто та попросили підвезти. Через деякий час вони попросили зупинити авто та вийшли, а він з ОСОБА_19 залишилися в авто чекати. Через хвилин п`ять ОСОБА_14 та ОСОБА_13 повернулися та стали розповідати, що у них виникла сварка з двома чоловіками. Після того вони вчотирьох проїхали коло навколо вказаного кварталу та побачили чоловіка, як пізніше він довідався потерпілого, та ОСОБА_13 попросив зупинитися. Після того ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знову вийшли з авто та вирушили в напрямку потерпілого, який знаходився на відстані близько 50 м. Через 5-7 хв ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повернулися та стали розповідати про те, що у них була сварка та бійка з двома чоловіками, не описуючи подробиць, а також ОСОБА_13 сказав, що знайшов телефон, який був у нього при собі в авто. При цьому ОСОБА_14 нічого з приводу телефону не говорив. Після того вони поїхали на стоянку, куди в подальшому під`їхали працівники поліції з потерпілим, та вилучили телефон.

Свідок ОСОБА_8 надав суду показання про те, що восени 2021 року (точної дати не пам`ятає), близько 19.00-20.00 годин, він разом із ОСОБА_20 знаходилися в м. Миколаєві, де зустріли на автомобілі Драгоморецького та ОСОБА_21 , яких попросили підвезти їх, оскільки йому потрібно було щось забрати. Коли вони приїхали до потрібного місця, то він разом з ОСОБА_14 вийшли з авто та вирушили за потрібним їм маршрутом, де побачили потерпілого ОСОБА_22 ще з одним чоловіком, з якими у них виникла сварка, в ході якої він з`ясовував стосунки з ОСОБА_22 , а ОСОБА_14 з іншим чоловіком. Після того вони почали кидатися один в одного камінням, внаслідок чого він з ОСОБА_14 були змушені повернутися в автомобіль, на якому приїхали, та зробити коло по вказаному кварталу, оскільки йому потрібно було дістатися до того місця, куди він хотів. Коли вони зробили коло на автомобілі, під`їхавши знову до того місця, куди йому було потрібно дістатися, то побачили знову потерпілого, який був сам, і він попросив зупинити автомобіль, після чого на його пропозицію він та ОСОБА_14 знову вийшли з авто та пішли по заданому маршруту, куди йому було потрібно піти, щоб забрати свою річ, напівдорозі до якого стояв потерпілий ОСОБА_22 , який одягав куртку в той час. Підійшовши до потерпілого, він наніс йому одразу удар ногою в область голови, від чого останній упав на землю та в момент падіння у нього випав на землю телефон, який ОСОБА_8 побачив, підняв із землі та забрав собі. При цьому ОСОБА_14 бачив, як він підняв телефон потерпілого, але сам жодних дій щодо заволодіння вказаним телефоном не вчиняв та не говорив. Коли потерпілий впав на землю від його удару, після того до потерпілого також підійшов ОСОБА_14 , який до цього шукав іншого чоловіка, що був перед тим з Рудеєм та з яким у ОСОБА_14 була сварка та бійка. Коли ОСОБА_14 підійшов до лежачого на землі потерпілого, то вдарив його ногою 2-3 рази по нозі. Також, зазначив про те, що підходячи з ОСОБА_14 до потерпілого, вони не обговорювали між собою, що мають намір щось викрадати в останнього, а підходили лише, щоб закінчити з`ясування стосунків та сварки, яка виникла між ним та Рудеєм, а також між ОСОБА_14 та іншим чоловіком, який був з потерпілим за декілька хвилин до цього. Телефон він підняв, коли побачив, що той випав у потерпілого ОСОБА_22 після падіння на землю від його удару в область голови. З ОСОБА_14 він не обговорював свій намір викрасти телефон Рудея.

Крім того, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, надано наступні письмові докази та документи, які були досліджені в судовому засіданні:

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.11.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу того, що 29.11.2021 близько 21.00 години невстановлені особи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, із спричиненням тілесних ушкоджень, що не є небезпечними для життя для життя та здоров`я, заволоділи його телефоном марки «ОРРО».

Фіскальний чек від 25.09.2021, згідно з яким вартість смартфону «ОРРО А54 4/128 GB» становить 6199 грн.

Висновок експерта судово-медичної експертизи № 1363 від 30.11.2021, відповідно до якого 30.11.2021 у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці, синців лівого ока. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж двох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення до доби до часу огляду. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень кожне.

Протокол огляду місця події від 29.11.2021 та фототаблиця до нього, з яких слідує, що місцем події є ділянка місцевості, розташована по АДРЕСА_2 , де було виявлено сліди біологічного походження, схожі на кров, які були вилучені.

Заяви ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , з яких вбачається, що останні надали згоду на проникнення до автомобіля «Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 та проведення його огляду.

Протокол огляду місця події від 29.11.2021 та фототаблиця до нього, згідно з якими слідчим в період з 21.25 до 22.45 годин 29.11.2021 був проведений огляд стоянки ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» по вул. Космонавтів, 43А, міста Миколаєва, де був виявлений автомобіль «Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору. В салоні автомобіля на задньому сидінні були виявлені та вилучені шапка чорного кольору та годинник наручний чорного кольору, а на коврику позаду був виявлений та вилучений телефон «ОРРО» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_3 зі слідами, схожими на кров.

Протокол про затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 29.11.2021, відповідно до якого 29.11.2021 о 22.00 години в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 43А, був затриманий ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в якому зазначено про незгоду останнього із підставами затримання.

Протокол огляду предмета від 03.12.2021 та фототаблиця до нього, з яких вбачається, що слідчим 03.12.2021 в період з 12.10 години до 12.45 години в службовому кабінеті № 308 ВП № 2 МРУП ГУНП по вул. 12-а Поздовжня, 12-а, був оглянутий телефон «ОРРО А54», imei: НОМЕР_1 , який має три відеокамери, всередині якого знаходиться сім-картка оператора телекомунікацій «Київстар».

Постанова про визнання речовим доказом від 03.12.2021 та квитанція № 228 від 03.12.2021, відповідно до яких у вказаному кримінальному провадженні був визнаний речовим доказом телефон марки «ОРРО А54», imei НОМЕР_1 , чорного кольору, який зданий до камери зберігання речових доказів ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

Копія ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.11.2021 у справі №489/8035/21, згідно з якою слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, а також утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Копії постанов у справах про адміністративні правопорушення від 15.04.2021 та 08.06.2021, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Копія вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.08.2022 у справі № 489/2181/22, відповідно до якого судом було затверджено угоду між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 про визнання винуватості, визнано останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні 29.11.2021 близько 21.00 години за попередньою змовою з іншою особою відкритого викрадення телефону «ОРРО А54» та грошових коштів в сумі 200 грн у потерпілого ОСОБА_6 , поєднаного із застосуванням насильства, що полягало у нанесенні ударів руками та ногами в область обличчя та голови, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, та призначено узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, а також на підставі статей 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Сторона захисту просила виправдати обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні через те, що зібрані в ході досудового розслідування письмові докази, а також показання потерпілого і свідків, надані суду, жодним чином не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що є підставою до виправдання останнього.

Надаючи оцінку встановленим в ході судового розгляду обставинам, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до закріпленої в ст. 17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як загальної засади кримінального провадження, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини у п. 150 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення винуватість.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому ні кожен досліджений судом доказ окремо, ні сукупність зібраних доказів не доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні майна за попередньою змовою групою осіб телефону та грошових коштів ОСОБА_6 , поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а навпаки спростовують його винуватість у вказаному кримінальному правопорушенні.

Так, із показань потерпілого ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_3 не вчиняв жодних дій, поєднаних із застосуванням насильства, направлених на відкрите викрадення його майна, зокрема телефону, не бив його та не заподіював жодних тілесних ушкоджень. При цьому у суду відсутні підстави для того, щоб не брати до уваги показання потерпілого, оскільки останній надавав їх, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та будучи приведеним до присяги.

Вказані показання потерпілого про непричетність ОСОБА_3 до відкритого викрадення його телефону узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що саме він наніс удар ногою потерпілому, від чого останній упав на землю та саме в момент падіння у потерпілого випав на землю телефон, який підняв ОСОБА_8 , не узгоджуючи та не обговорюючи жодним чином свої дії із обвинуваченим ОСОБА_20 , тобто діяв ситуативно в даній обстановці на власний розсуд та викрав телефон потерпілого, реалізувавши свій умисел, який виник після того, телефон упав на землю.

Більш того, виходячи з обставин кримінального провадження, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_25 не з метою викрадення його майна, а для продовження з`ясування неприязних стосунків, які виникли між ОСОБА_7 та ОСОБА_20 з однієї сторони, та ОСОБА_6 й іншою особою ( ОСОБА_9 ) з іншої сторони, за короткий проміжок часу до цього. При цьому саме ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 , з яким безпосередньо у нього виник конфлікт, а ОСОБА_3 знаходився поруч та жодних протиправних дій відносно потерпілого не вчиняв, оскільки у нього виникла сварка з іншою особою ( ОСОБА_9 ), а не з потерпілим ОСОБА_6 .

Таким чином, підійшовши до потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 наніс йому удар в обличчя, після чого останній упав та випустив на землю свій телефон, який в той момент в результаті раптово виниклого умислу відкрито викрав саме ОСОБА_8 , який не заявив про свій умисел обвинуваченому ОСОБА_3 та не узгодив з ним свої дії, при цьому ОСОБА_3 жодним чином не приєднався до дій ОСОБА_7 та не вчинив будь-яких протиправних дій, направлених на відкрите викрадення майна потерпілого.

Крім того, доказом на підтвердження невинуватості ОСОБА_3 у відкритому викраденні телефону ОСОБА_6 , поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, є зміст висновку експерта судово-медичної експертизи № 1363 від 30.11.2021 про те, що у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці, синців лівого ока, тобто їхня локалізація відповідає показанням потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про факт їхнього нанесення саме останнім, а не обвинуваченим ОСОБА_20 .

Не підтверджується винуватість ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні поза розумним сумнівом і відомостями протоколу огляду місця події від 29.11.2021 та фототаблиці до нього, в ході якого в салоні автомобіля «Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 , на коврику позаду був виявлений та вилучений викрадений у потерпілого телефон «ОРРО», оскільки вказаний протокол лише підтверджує факт вилучення телефону та пересування в автомобілі, серед іншого, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Однак, як встановлено судом, ОСОБА_3 жодних дій, направлених на викрадення у потерпілого зазначеного телефону не вчиняв, а факт його пересування у вказаному автомобілі та вилучення у ньому телефону в ході судового розгляду учасниками судового провадження не заперечувався.

Також не може бути доказом винуватості ОСОБА_3 у відкритому викраденні телефону ОСОБА_6 надана прокурором копія вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.08.2022 відносно ОСОБА_7 , ухваленого у вказаному кримінальному провадженні, оскільки, по-перше, вказаний вирок ухвалювався судом не за результатами проведення судового розгляду, в ході якого були досліджені докази на підтвердження обставин вчинення та винуватості останнього у пред`явленому обвинуваченні, а вказаним вироком була затверджена укладена між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_8 беззастережно та в повному обсязі визнав свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні відкритому викраденні майна ОСОБА_6 за вказаних в обвинувальному акті обставин.

По-друге, вказаним вироком була встановлена винуватість у відкритому викраденні майна ОСОБА_6 , вчиненого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, саме ОСОБА_7 , який безпосередньо вчинив вказане діяння шляхом вчинення активних дій, та зазначеним вироком жодним чином не було встановлено, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинене також і ОСОБА_20 , що при розгляді даного кримінального провадження не підтверджено, а навпаки спростовану сукупністю досліджених доказів.

Також не є доказом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення телефону ОСОБА_25 і надані прокурором копії постанов у справах про адміністративні правопорушення від 15.04.2021 та 08.06.2021, оскільки, по-перше, вказані постанови стосуються інших обставин та подій, які не мають жодного відношення до викладених в обвинувальному акті обставин вчинення 29.11.2021 відкритого викрадення майна ОСОБА_6 , а відносяться до факту вчинення ОСОБА_20 інкримінованого йому домашнього насильства відносно його матері ОСОБА_26 .

По-друге, з дня винесення вказаних постанов спливло більше одного року й тому ОСОБА_3 вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Крім того, за постановою від 08.06.2021 ОСОБА_3 взагалі не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження було закрите у зв`язку із закінченням визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

Крім того, дослідженими в судовому засіданні доказами спростовується пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення в частині викрадення грошових коштів ОСОБА_6 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_25 у своїх показаннях зазначив про те, що в нього був викрадений лише телефон, який забрав після його падіння на землю саме ОСОБА_8 , а не ОСОБА_3 , при цьому грошові кошти, яких була незначна сума, залишалися при ньому.

Крім того, із дослідженого судом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.11.2021 вбачається, що при зверненні до поліції одразу після факту вчинення розглядуваної події потерпілий ОСОБА_6 заявив про викрадення у нього лише телефону та жодним чином не повідомляв про викрадення вказаних в обвинувальному акті грошових коштів.

Також з показань ОСОБА_7 вбачається, що після нанесення ударів потерпілому ОСОБА_6 в останнього випав на землю лише телефон, який в подальшому і був відкрито ним викрадений, при цьому показання останнього не містять відомостей про те, що в потерпілого випали також грошові кошти, зокрема в сумі 200 грн, які ним були викрадені, або іншим чином він відкрито викрав їх у потерпілого ОСОБА_6 .

Вказані обставини кримінального провадження щодо недоведення факту викрадення у потерпілого ОСОБА_6 грошових коштів узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 29.11.2021, в якому були зафіксовані результати огляду автомобіля «Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 , на якому пересувалися ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , при огляді якого був вилучений лише належний потерпілому телефон, однак вказані в обвинувальному акті грошові кошти не виявлялися та не вилучалися.

Аналогічно в ході затримання ОСОБА_3 та проведенні його особистого обшуку, відповідно до змісту протоколу затримання останнього від 29.11.2021, також не було вилучено грошових коштів, викрадення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому як огляд транспортного засобу, так і особистий обшук обвинуваченого ОСОБА_3 проводилися через досить короткий проміжок часу з моменту вчинення подій, описаних в обвинувальному акті, тобто в момент проведення вказаних слідчих дій можливо було вилучити все майно, яке було викрадене у потерпілого, оскільки особи, які його викрали не мали достатнього часу, щоб розпорядитися ним.

За такого, зазначені стороною обвинувачення обставини ймовірного факту викрадення ОСОБА_20 у потерпілого ОСОБА_6 , за вказаних обставин, також грошових коштів в сумі 200 грн, не підтверджені жодними належними, достатніми та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, в судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено, що в потерпілого ОСОБА_6 були викрадені грошові кошти в сумі 200 грн, що останній в судовому засіданні заперечив, що, у свою чергу, вказує на недоведення події кримінального правопорушення в цій частині пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення.

Суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що винуватість ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні підтверджується тим, що ним були вчинені конклюдентні дії, які вказують на наявність спільного умислу на вчинення відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 .

Зокрема, як встановлено судом, умисел на відкрите викрадення телефону ОСОБА_6 виник у ОСОБА_7 в той момент, коли після нанесення ним удару в область голови потерпілого останній упав, від чого у нього випав на землю також телефон, який ОСОБА_8 побачив та вирішив викрасти, та реалізуючи свій раптово виниклий умисел одразу підняв вказаний телефон та забрав його собі, жодним чином не повідомляючи про свій намір та не узгоджуючи свої дії з обвинуваченим ОСОБА_20 .

В свою чергу, ОСОБА_3 не вчиняв будь-яких дій, направлених на відкрите викрадення телефону потерпілого, які б вказували на його приєднання до умислу ОСОБА_7 на викрадення вказаного телефону.

Натомість той факт, що в процесі відкритого викрадення ОСОБА_7 телефону потерпілого ОСОБА_20 жодним чином не засудив дії останнього та не вимагав повернути потерпілому вказаний телефон, не вказують на наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суб`єктивна сторона якого полягає саме в прямому умислі на відкрите викрадення чужого майна, наявність якого у ОСОБА_3 судом не встановлена. Крім того, ним не вчинялися жодні дії щодо об`єктивної сторони вищевказаного кримінального правопорушення, тобто направлені на відкрите викрадення телефону потерпілого ОСОБА_6 .

Також судом на підставі досліджених доказів не встановлено, що ОСОБА_3 за вказаних в обвинувальному акті обставин своїми діями вчинив інше кримінальне правопорушення, що давало б суду право, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зокрема, в ході судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом, що обвинувачений ОСОБА_3 в ході подій 29.11.2021 дійсно наніс удари ногою в область ноги потерпілому ОСОБА_6 , про що зазначив у своїх показаннях свідок ОСОБА_8 .

Вказані свідчення свідка ОСОБА_7 суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються жодними належними, допустимими та достатніми доказами, а також спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив про те, що йому наносив удари лише ОСОБА_8 і лише в область голови, однак однозначно заперечив, що його бив також обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема по іншим частинам тіла.

Вказані обставини незаподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_20 підтверджується також висновком судово-медичної експертизи № 1363 від 30.11.2021, відповідно до якого у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці, синців лівого ока, тобто в тих частинах тіла, куди наносив удар ногою саме ОСОБА_8 . Проте інших тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 виявлено не було.

При цьому суд вважає більш достовірними з приводу факту заподіяння йому тілесних ушкоджень саме показання потерпілого ОСОБА_6 , оскільки останній був безпосередньо об`єктом нападу та саме йому були нанесені удари та заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_27 в області голови та обличчя, що відбувалося в момент відкритого викрадення останнім телефону потерпілого. Крім того, показання потерпілого з приводу того, що ОСОБА_3 не наносив йому жодних ударів, зокрема в область ноги, та не заподіяв будь-яких тілесних ушкоджень повністю узгоджуються із вищевказаним висновком судово-медичної експертизи, в якому зазначено про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень лише в області лобної ділянки та лівого ока, тобто в області голови, куди йому наносив удар саме ОСОБА_8 , а не ОСОБА_3 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_28 надав показання суду, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, на відміну від показань свідка ОСОБА_29 , який про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання не попереджався, виходячи із його ролі у вказаному кримінальному провадженні.

У зв`язку із викладеним, суд вважає неспроможними показання свідка ОСОБА_7 про нанесення обвинуваченим ОСОБА_20 ударів ногою в область ноги потерпілого ОСОБА_6 , оскільки такі показання не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку з чим викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності та повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 та висновком судово-медичної експертизи № 1363 від 30.11.2021.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Натомість відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_6 , пов`язаного із застосуванням насильства, яке полягало у нанесенні ударів саме в область голови та обличчя, та стороною обвинувачення в обвинувальному акті жодним чином не зазначено про те, що потерпілому наносилися удари в інші частини тіла, зокрема по нозі потерпілого, тому суд позбавлений права вийти за межі пред`явленого обвинувачення в частині викладення інших обставин нанесення ударів потерпілому ОСОБА_6 , у випадку встановлення факту їх нанесення, чого в при розгляді вказаного провадження встановлено не було, зокрема щодо місця їх нанесення, які не зазначені у висунутому ОСОБА_3 обвинуваченні.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, судом не було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив інше кримінальне правопорушення, відмінне від того, в якому він обвинувачується, що не дає суду права відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України вийти за межі висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення за фактом можливого нанесення ударів потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами не доведено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення в частині викрадення телефону потерпілого ОСОБА_6 було вчинене обвинуваченим ОСОБА_20 , у зв`язку з чим в цій частині пред`явленого обвинувачення останній підлягає виправданню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а також не доведено, що було вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , в частині викрадення ним грошових коштів потерпілого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим в цій частині пред`явленого обвинувачення останній підлягає виправданню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України визнати невинуватим та виправдати.

Речовий доказ: телефон марки «ОРРО А54», imei НОМЕР_1 , чорного кольору залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1