Справа № 496/917/20
Провадження № 1-кп/496/110/23
УХВАЛА

27 лютого 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисників - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про визнання експертизи №433/19 від 31.03.2020 року недопустимим доказом та призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, які супроводжувалися насильством та застосуванням зброї, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, а саме несанкціоноване знищення інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах) та зберігається на носіях такої інформації, вчинене особою, яка має право доступу до неї, та складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому просить суд визнати висновок експерта №433/19 за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена у період з 04.02.2020 року по 31.03.2020 рік Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 року недопустимим доказом, виключити його із числа інших доказів і призначити повторно комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертів прокурор просив поставити ряд питань з приводу наявності у потерпілого ОСОБА_8 на момент його госпіталізації - 07.10.2015 року будь-яких тілесних ушкоджень, при їх наявності зазначити їх кількість, характер, локалізацію, час та механізм утворення, ступінь тяжкості. Прокурор наголосив на тому, що при проведенні експертизи необхідно врахувати та використати матеріали кримінального провадження та кримінальної справи суду, відеозаписи освідування потерпілого та огляду місця події від 07.10.2015 року, слідчого експерименту, одночасного допиту потерпілого та Короткого, та врахувати факт наявності тілесних ушкоджень на долонніх поверхнях рук потерпілого.

Клопотання обґрунтовує тим, що в ході проведення судового розгляду стороною захисту було долучено до справи висновок експертизи №433/19, що проведена у період з 04.02.2020 року по 31.03.2020 рік Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 року. На вирішення експерту було поставлено шість питань з приводу наявності у потерпілого ОСОБА_8 на момент його госпіталізації - 07.10.2015 року будь-яких тілесних ушкоджень та у разі наявності - щодо їх кількості, характеру, локалізації, часу та механізму утворення, ступеню тяжкості. При проведенні експертизи експерти використовували акт судово-медичного дослідження №283, копії висновків попередніх експертиз №2945 від 15.12.2015 року, №68 від 15.04.2016 року, №118 від 14.07.2016 року, №92-К від 16.09.2016 року, №08-266/19/пп від 29.11.2019 року, медичну документацію на 19 та 4 аркушах, рентгенограми та КТ знімки, компакт диск з КТ органів грудної клітини.

За клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні було допитано члена і доповідача по справі судово-медичної експертної комісії Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я» експерта ОСОБА_9 , який надав ряд суперечливих показів та повідомив, зокрема, про те, що він та комісія для проведення експертизи керувались лише тими документами, що зазначені в ухвалі, та інші документи, в тому числі матеріали кримінального провадження не витребовували та не використовували, так як наданих відповідно до ухвали документів було цілком достатньо, щоб прийти до тих підсумків, які зазначені у висновку експертизи. Зокрема, експертною комісією не досліджувались відеозаписи слідчого експерименту, одночасного допиту, де потерпілий досить детально показував, як він падав на витягнуті руки вперед, хто наніс йому тілесні ушкодження, положення його на землі. В ході допиту експерта ОСОБА_9 , останній вказав на те, що матеріали кримінального провадження стороною захисту експертній установи не надавались ні в копіях, ні в оригіналах, експертною установою при проведенні експертизи не витребовувались, про існування відеозаписів від 07.10.2015 року освідування потерпілого безпосередньо після отримання ним тілесних ушкоджень, слідчого експерименту за участі потерпілого та одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_10 їм взагалі не відомо, хоча на відеозаписі від 07.10.2015 року освідування потерпілого безпосередньо після отримання ним тілесних ушкоджень видно забруднення піджака потерпілого на спині справа, в місці імовірних ударів-стиснень, нанесених обвинуваченим ОСОБА_10 , видно забруднення та свіжі поранення на долоньових поверхнях рук, зокрема, на правій долоні руки, яка за версією вказаної експертизи, була підігнута потерпілим під себе в момент падіння. При цьому, експерт в судовому засіданні і в експертизі стверджує про одноразове падіння потерпілого, що і підтверджується матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування. Також, експертна установа не досліджувала та не знала про існування відеозаписів з слідчого експерименту за участі потерпілого та одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_10 , де потерпілий досить детально вказує про спосіб падіння на витягнуті руки, про нанесення йому кількох ударів ногою обвинуваченого по правій частині спини, про подальші больові відчуття потерпілого, інші обставини вчинення кримінального правопорушення та отримання ним тілесних ушкоджень. Таким чином, в порушення вимог п. 7 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6, сторона захисту, як ініціатор проведення вказаної експертизи, не забезпечила надання відповідних матеріалів кримінального провадження, а комісія провела експертизу, зокрема, і надала відповідь на четверте питання експертизи, яке звучало наступним чином: «Чи могли тілесні ушкодження, наявні у потерпілого ОСОБА_8 на момент його госпіталізації 07.10.2015 року, бути отримані ним при обставинах, зазначених потерпілим у поясненнях при його допитах на досудовому розслідуванні та які зазначені у висновках судово-медичних експертиз?» без матеріалів кримінального провадження, використовуючи лише частину медичної документації в копіях, а не оригінали, як вказано у правилах, та копії експертної документації, а не в оригіналі, не використавши матеріали досудового розслідування. При допиті експерт вказав, що експертна комісія при проведенні експертизи керувалась виключно наданими матеріалами, хоча в експертизі №118 від 14.07.2016 року на 3 та 4 аркушах містяться покази ОСОБА_11 , який прямо вказує на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ногами одним з тих, хто його переслідував при обставинах, які прямо збігаються з показами, наданими потерпілим на досудовому розслідуванні. Незважаючи на це, експертна комісія проігнорувала вказані покази, зазначені у даній експертизі, та висунула версію, якій протирічать покази Черкасова та потерпілого на досудовому розслідуванні. Незважаючи на вказані протиріччя, комісія не скористалась правом передбаченим п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6, відповідно до якого, якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Прокурор вказує, що при проведенні експертизи комісія не досліджувала та не встановлювала одяг, який був на потерпілому, форму його грудної клітини, вагу, яким чином та на яку поверхню впав потерпілий, що на думку сторони обвинувачення має суттєве значення при вирішенні питання щодо механізму спричинення травм потерпілого. Експертний висновок містить явні протиріччя, які експерт не зміг пояснити в судовому засіданні. Також, комісією проігноровано, не досліджено та не взято до уваги факт відсутності у потерпілого будь-яких струсів, ушкоджень внутрішніх органів та крововиливів, які повинні були супроводжуватись поряд з отриманням переламу шести ребер в результаті падіння з висоти власного зросту, зокрема один перелам зі зміщенням на 1/2 кістки. Експертною комісією не досліджено факт відсутності також таких супутніх ушкоджень в ділянці правого плеча, предпліччя, у ділянці правого ліктьового та плечового суглобів, травм голови. Експертна комісія вказали не неможливість встановлення певного часу виникнення тілесних ушкоджень потерпілому лише за рентгенологічною картиною, тоді як у витребовуванні інших матеріалів, в тому числі матеріалів кримінального провадження, комісія обмежена не була. Експертна комісія у дослідній частині висновку не обґрунтувала своїх підсумків будь-якими методиками, теоретичними розробками, науковими обґрунтуваннями, медичною літературою в частині наведення конкретних досліджень. В порушення п. 23 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6, в протокольну частину висновку комісією вносились фактичні дані не з матеріалів кримінального провадження (справи) і не цитати, а короткий переказ показів і даних з документів, наводились не безпосередньо з процесуальних документів, а з інших експертиз, попередніх експертиз, які відповідно до ухвали про призначення даної експертизи містять суттєві суперечності щодо саме обставин, які мають значення у даному кримінальному провадженні, що і стало підставою призначення даної експертизи. На думку прокурора, це свідчить про недопустимість такого доказу, як висновок експерта №433/19 від 31.03.2020 року. Про те, що фактичні дані брались з попередніх експертиз для проведення даної експертизи наполегливо та впевнено було зазначено експертом і доповідачем по даній експертизі ОСОБА_9 в ході допиту в суді 22.02.2023 року та 02.11.2022 року. Також, прокурор зауважує, що суду необхідно при вирішенні питання призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи врахувати покази свідка ОСОБА_12 , яка була допитана в судовому засіданні 11.11.2021 року.

Прокурор вважає, що вказані протиріччя, порушення інструкції та правил, обмеження комісії у матеріалах дослідження та не надання взагалі матеріалів кримінального провадження комісії і не витребовування їх останніми свідчать про неповноту та неналежне проведення експертизи та неможливість комісією надання об`єктивного та вірного висновку і відповідей на поставлені питання в ухвалі слідчого судді.

За таких обставин прокурор вбачає необхідність у визнанні висновку експерта №433/19 за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена у період з 04.02.2020 року по 31.03.2020 рік Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 року недопустимим доказом та виключення його з числа інших доказів, і призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої, з урахуванням воєнного стану, доручити найбільш безпечному та наближеному Вінницькому обласному бюро судово-медичної експертизи.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. При цьому пояснили, що з 2015 року по 2019 рік прокурор мав можливість провести усі необхідні експертизи, наразі по справі проведено п`ять експертиз. Остання експертиза була проведена на підставі оригіналів медичної документації. Крім цього зазначили, що потерпілий в судовому засіданні пояснив, що йому тілесних ушкоджень ніхто не наносив. Вони вважають, що підстав для призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи є недоцільним.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали думки своїх захисників. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 звернув увагу на тривалість досудового розслідування та судового розгляду справи.

Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про визнання експертизи №433/19 від 31.03.2020 року недопустимим доказом та призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно положень ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Пунктом 1.2.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.

Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше.

Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

В ході проведення судового розгляду стороною захисту було долучено висновок експертизи №433/19, що проведена у період з 04.02.2020 року по 31.03.2020 рік Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 КПК України якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.97 року (зі змінами внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 року) повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав осіб. Тобто повинні бути судом встановлені обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта.

Судом встановлено, що жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість проведеної експертизи по кримінальному провадженню та викликали б сумніви у їх правильності матеріали кримінального провадження не містять. Висновки експертизи є достатньо обґрунтованими, надані в межах компетенції експертів, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено.

По суті та за змістом перелік питань, що просить прокурор поставити на вирішення повторної комісійної експертизи не відрізняється від питань, що були предметом дослідження у попередній комісійній експертизі, а відтак, клопотання зводиться лише до отримання ще одного висновку комісійної експертизи, на вирішення якій не ставиться питання про усунення конкретних розбіжностей у попередніх висновках.

Крім того, за клопотанням прокурора, з метою усунення виявлених ним суперечностей, які на його думку містяться у вказаному висновку комісійної судово-медичної експертизи, судом у порядку ст. 356 КПК України у судовому засіданні двічі допитано експерта ОСОБА_9 який дав чіткі відповіді на поставлені питання.

За таких обставин, враховуючи, що на всі питання, що мають значення у цьому кримінальному провадженні, в тому числі і на питання, які є аналогічними запропонованим прокурором у своєму клопотанні, при проведенні комісійної судово-медичної експертизи експертами були надані відповіді, а також експерт, що брав участь у її проведенні, в подальшому був двічі допитаний в судовому засіданні і також надав вичерпні і повні відповіді на всі поставлені йому питання, які сторони вважали за необхідне йому задати, в тому числі й щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, - прокурором не доведено підстав, а тому суд не вбачає підстав для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті судом буде надана оцінка всіх об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено.

Керуючись ст. ст. 89, 93, 101, 242, 370, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про визнання експертизи №433/19 від 31.03.2020 року недопустимим доказом вирішити в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення у формі вироку.

Клопотання прокурора про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя ОСОБА_1