Справа № 367/8450/20
Провадження № 1-кп/369/745/23
В И Р О К

іменем України

28.03.23 року м. Київ

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинуваченої ОСОБА_17 ,

перекладачів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001904 від 06 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ірпінь Київської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України визнається такою, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

05 серпня 2020 року, приблизно о 19:30 год. (точного часу органами досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_17 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно протиправно заподіяла смерть потерпілому ОСОБА_20 , тобто вчинила умисне вбивство, а саме кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

05 серпня 2020 року, приблизно о 19:30 год. (точного часу органами досудового розслідування не встановлено) між ОСОБА_17 та потерпілим ОСОБА_20 , які перебували на території подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольних напоїв відбувся конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якого потерпілий ОСОБА_20 словесно ображав ОСОБА_17 та тримав рукою волосся. В ході вказаного конфлікту в ОСОБА_17 виник прямий умисел, спрямований на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_20 , який на той момент був її цивільним чоловіком, з мотивів помсти за словесні образи.

05 серпня 2020 року, приблизно о 19:30 год. (точного часу органами досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_17 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті своєму цивільному чоловіку ОСОБА_20 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті ОСОБА_20 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів помсти за словесні образи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяла у праву руку ніж, підійшла до ОСОБА_20 , після чого, знаходячись у положенні стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_20 , тримаючи ніж у правій руці, нанесла лезом ножа два удари в область грудної клітини останнього, чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки справа та проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Внаслідок отриманих проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням обох легень, серцевої сорочки, діафрагми та печінки з розвитком гострої крововтрати 1250 мл та недокрів`я внутрішніх органів ОСОБА_20 помер на місці події.

Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки справа та проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки зліва знаходяться у прямому причиново-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_20 .

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_17 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України визнала частково, при цьому не заперечувала час та місце вчинення злочину, спосіб, тобто шляхом нанесення удару ножем та свою причетність до його заподіяння, разом з тим, в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень та кількості спричинених ударів не погодилась. Вказувала, що нанесла потерпілому ОСОБА_20 лише один удар ножем. При цьому, обвинувачена стверджувала, що захищалась від протиправного посягання з боку потерпілого, що потерпілий знаходився позаду неї, тримаючи її за волосся та схилившись над нею, відповідно не погодилась з кваліфікацією своїх дій, вважала, що в її діях мало місце перевищення меж необхідної оборони. Крім того, зазначила, що потерпілий був її цивільним чоловіком, з яким вони прожили більше 20 років, в межах одного домоволодіння з окремим входом до свого помешкання, проживала однієї великою «циганською» родиною, вони з потерпілим постійно конфліктували, він її часто бив.

Вказала, що того дня, її мама помирала, вона була біля неї, потерпілий вхопив її за гульку та почав тягати за волосся, були присутні ОСОБА_21 та діти, там був стіл вона взяла ніж та нанесла один удар потерпілому, конфлікт з чоловіком був десь 5 хв, тіло потерпілого вона не переміщала і весь час перебувала з ним до його смерті, прикриваючи рану рукою.

Також, обвинувачена неодноразово в судовому засіданні та під час судових дебатів повторювала, що нанесла чоловіку лише один удар в область грудної клітки зліва, іншого удару вона не наносила, хто наніс йому вказане колото-різане тілесне ушкодження їй не відомо. Також вказала, що нікуди не тікала, була весь час з чоловіком до його смерті, кричала, щоб викликали швидку та поліцію, стверджувала, що захищалась.

Прокурор в судових дебатах просив визнати обвинувачену ОСОБА_17 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років. Судові витрати покласти на обвинувачену ОСОБА_17 та вирішити питання про долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_17 вважав винуватість його підзахисної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України недоведеною, просив перекваліфікувати її дії на ст. 118 КК України, так як його підзахисна перебувала в стані необхідної оборони та перевищила її межі, оскільки потерпілий її тривалий час бив, тягав за волосся хвилин 20, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідка-очевидця ОСОБА_22

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченої ОСОБА_17 щодо часткового визнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, її вина підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що обвинувачена є її рідною тіткою (батько є братом обвинуваченої). В день події вона сиділа вдома за адресою: АДРЕСА_2 , дивилась за бабусею, яка хворіла, почула крик на вулиці, потерпілий бив обвинувачену, тягав за волосся, поряд були малі діти, конфлікт відбувся на подвір`ї, за деревом та тривав десь 20 хв. Потерпілий лежав на землі, вона його штовхнула і він упав. Обвинувачена була твереза чи можливо випивша, вона не пам`ятає, потерпілий був випивший, тягав її за волосся обома руками хвилин 5, бив кулаками в голову та руку, ногами, вона кричала: «досить, що ти робиш?», потім він відпустив, вона встала і оборонялась. Вона бачила, як обвинувачена взяла потерпілого за руку та кинула/відштовхнула його, після чого він упав, потім вона пішла в будинок. Потім прийшла її тітка ОСОБА_24 і сказала, що потерпілий помер, що його зарізали. Вказала, що потерпілий і обвинувачена просто бились, потерпілий її бив, а вона захищалась. Хто вбив потерпілого їй не відомо, коли обвинувачена відштовхувала потерпілого, то в неї в руках нічого не було. Після того, як потерпілий відпустив обвинувачену, він знову почав її бити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що обвинувачена є її сестрою, вона проживала поруч з нею, обвинувачена доглядала маму, яка хворіла раком, потерпілий її постійно cильно бив. В день смерті потерпілого десь початок 4-5 год. вечірня пора, потерпілий з обвинуваченою сварились, було чути крики про порятунок, діти та дорослі кричали, вона була в цей час на вулиці біля сараю з дитиною. Вона сказала, щоб викликали швидку, обвинувачена в цей час допомагала потерпілому: обливала водою, кричала, щоб вставав. Коли вона прийшла на місце події обвинувачена була на вулиці, а потерпілий вже помер.

Допитана в судовому засіданні лікар судово-медичний експерт ОСОБА_26 , завідувач Бучанського районного відділення Київського обласного бюро судово-медичних експертиз пояснила суду, що причиною смерті ОСОБА_20 були дві колото-різані рани, перший удар було нанесено спереду, інший ззаду, обидва удари були тяжкими тілесними ушкодженнями і обидва були причиною смерті, нанесені вони гострим колючо-ріжучим предметом, можливо лезом ножа, обидва удари були зверху вниз вертикально і обидва прижиттєві та нанесенні з незначним проміжком часу від 10 с до 10 хв. При нанесенні удару ножем в грудну клітку зліва (спереду) особа стояла обличчям до загиблого, при нанесенні іншого удару в грудну клітку справа (ззаду) особа стояла позаду загиблого, який був до неї спиною. Перше ушкодження нанесене спереду глибиною 20см (дістало печінку), інше ушкодження ззаду, 7.5 см, за умови, що тіло лежало рівно, але при русі довжина ушкодження збільшується, тобто предмет яким наносились тілесні ушкодження міг бути меншим від вказаної глибини ранового каналу. Крім того, експерт зазначила, що найвірогідніше, що загиблий перебував у вертикальному положенні, більше всього він стояв, нанесення удару потерпілому за обставин, що обвинувачена була в положенні на колінах, а загиблий нагнувся над нею є малоймовірним.

У судовому засіданні прокурор просив викликати для допиту свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , у зв`язку з чим в судове засідання останні викликались судом неодноразово, проте не з`явились до суду. При цьому, прокурор надав суду рапорт заступника начальника сектору превенції ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про те, що в ході виїзду за адресою проживання свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , а саме: АДРЕСА_2 на неодноразовий стукіт, дверей ніхто не відчинив, а тому було прийнято рішення про залишення записки із проханням з`явитись до приміщення Києво-Святошинського районного суду Київської області. Крім того, обвинувачена ОСОБА_17 повідомила, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні, її брат ОСОБА_27 та його дружина ОСОБА_28 виїхали закордон, їх місцеперебування їй невідоме. Враховуючи неодноразову неявку в судове засідання свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 на численні виклики суду та неможливість прокурора забезпечити їх участь у судовому засіданні, за відсутності заперечень учасників судового розгляду, клопотання стосовно виклику цих свідків прокурором було знято з розгляду.

Потерпіла ОСОБА_29 в судове засідання не з`явилась про дату, місце та час судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, при цьому, на адресу суду від останньої надійшла заява в якій вона просила проводити судовий розгляд за її відсутності.

Окрім показань вищевказаних осіб, вина обвинуваченої ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, також підтверджується наступними дослідженими судом процесуальними джерелами доказів, а саме:

- витягом з ЄРДР від 06 серпня 2020 року з правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України (а.п. 222 т. 1);

- рапортом помічника чергового Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 05.08.2020 року, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 на території приватного будинку знайшли чоловіка ромської національності ОСОБА_30 (40-45 років) з ножовим пораненням в області живота, заявник ОСОБА_31 (т. 1 а.п. 223);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 06 серпня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_29 просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_17 , яка спричинила смерть ОСОБА_30 (т. 1 а.п.225);

- протоколом огляду місця події від 05.08.2020 року з додатками, відповідно до якого об`єктом огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_2 , на відстані 10 м від воріт знаходиться тіло ОСОБА_30 в положенні лицем догори, голова повернута на праву сторону, тіло одягнуте в спортивні штани чорного кольору, на правій нозі знаходяться одягнутий босоніжок, другий босоніжок знаходиться поруч з лівою ногою. Під тілом знаходиться рубашка чорного кольору з білим капюшоном, під головою подушка жовтого кольору. Ушкодження по задній поверхні грудної клітини зліва та на грудній клітині справа ззаду. В подальшому об`єктом огляду було приміщення, яке прибудоване до дому, який знаходиться прямо від входу на вищевказане подвір`я, при вході в приміщення зліва знаходиться стіл, подалі від вказаного столу знаходиться стіл вилучено ніж із рукояткою білого кольору, який мав відсутнє вістря ножа та ніж з рукояткою обмотаною синьо-зеленою липкою стрічкою. На відстані близько 18 м від входу до вказаного приміщення знаходилась ручка чорно-фіолетового кольору з білою вставкою від дитячого велосипеду з потоками речовини бурого кольору (т.1 а.п. 227-232, 233-250, т.2 а.п.1-8);

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 474 від 06 вересня 2020 року та довідки про причину смерті № 474 від 06 серпня 2020 року, згідно з якою причиною смерті ОСОБА_20 є гостра крововтрата, проникаючі поранення грудної клітки з ушкодженнями внутрішніх органів, дія гострого предмету (а.п. 19 т. 2);

- висновком експерта №474 від 06.08.2020 16.11.2020 року згідно з яким: 1) смерть ОСОБА_20 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням обох легень, серцевої сорочки, діафрагми та печінки з розвитком гострої крововтрати ~1250 мл та недокрів`ям внутрішніх органів; 2) при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 виявлено наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини справа (лінійна рана задньої поверхні грудної клітки справа, в ділянці передпліччя, на відстані 142 см від рівня підошви, довжиною 2.1 см, з щілиноподібним рановим каналом, який проникає в праву плевральну порожнину зі сліпим ушкодженням верхньої частки правої легені, загальна довжина ранового каналу склала близько 7,5 см), проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини зліва (лінійна рана передньої поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії, в проекції 2 міжреберного проміжку на відстані 135 см від підошви, орієнтована вертикально, довжиною 2 см, з щілиноподібним рановим каналом, який проникає в ліву плевральну порожнину з крайовим ушкодженням верхнього краю 3-го ребра, ковзним ушкодженням верхньої частки лівої легені, серцевої сорочки, наскрізним ушкодженням діафрагми та сліпим ушкодженням лівої частки печінки, загальна довжина ранового каналу склала близько 20 см. Колото-різані ушкодження грудної клітки утворились від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що має лезо та обух з невираженими ребрами та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Синці та садна на передній поверхні грудної клітки справа на 5 см нижче від нижнього краю ареоли соска грудної залози; на передньо-бічній поверхні живота справа; по зовнішній поверхні лівого плеча, в середній третині (два), в лобній ділянці, по центру та справа, на 1 см вище хвоста брови; в ділянці хвоста лівої брови; на переніссі; по задній поверхні лівого ліктьового суглобу (два) утворилися незадовго чи в момент настання смерті. Два синці по задній поверхні грудної клітки в проекції лівої лопатки утворилися за 5-6 діб до настання смерті. Садна по заднє-внутрішній поверхні лівого передпліччя , в середній третині; по задній поверхні грудної клітки зліва, між заднє-пахвовою та лопатковою лініями, нижче рівня лопатки (два) утворилися за 2-6 діб до настання смерті. Множинні садна нижніх третин обох гомілок утворилися за 5-8 діб до настання смерті. 3) при судово-медичній експертизі крові з трупа ОСОБА_20 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,81 %о, що у живих осіб може викликати тяжке алкогольне отруєння та сприяти настанню смерті (а.п. 20-22 т.2);

- протоколом огляду місця події від 06 серпня 2020 року, згідно з яким з ями туалету, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено предмет схожий на ніж з ручкою червоного кольору зі слідами фекалій, з CD диском та ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події від 06 серпня 2020 року (том 2 а.п. 71-73, 74, 75-81);

- протоколом огляду трупа від 06 серпня 2020 року в приміщенні КОБ СМЕ в м. Буча за адресою: вул. Польова, 19, м. Буча, Київської області, згідно з яким в ході проведення розтину тіла ОСОБА_20 за допомогою марлевої пов`язки було взято зразки крові з лівої плевральної порожнини, котрі в подальшому поміщено до паперового конверту з роз`яснювальними написами з ілюстративною таблицею (т. 2 а.п.103-105, 106-110 );

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2020 року, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, відповідно до якого свідок ОСОБА_25 зазначила, що 05 серпня 2020 року вона знаходилась на подвір`ї на території домоволодіння, який знаходиться 30 м від будинку, коли йшла, то почула сварку ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які знаходились на подвір`ї без сторонніх осіб, сварка тривала близько 20 хв. та коли вона вийшла з туалету та направилась в бік будинку сварка закінчилась, підійшовши ближче до будинку побачила, що ОСОБА_34 лежить на землі без свідомості, ОСОБА_35 біля нього не було, куди вона пішла вона не бачила. В цей час біля ОСОБА_36 знаходилось 5-6 чоловік сусідів, які намагались надати йому допомогу, дехто поливав його і намагались привести до тями, інші кричали, що вже пізно, він мертвий, після чого вона перелякалась взяла свого малолітнього сина, який грався поруч та пішли до будинку, з компакт-диском на якому міститься файл відеозапису даного слідчого експерименту (т. 2 а.п. 111-112, 113);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02 жовтня 2020 року, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, який проведено з метою перевірки та уточнення відомостей наданих раніше підозрюваною ОСОБА_17 , відповідно до якого підозрювана ОСОБА_17 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 біля вказаного будинку розповіла, що 05 серпня 2020 року о 20:30 год. під час їх сварки з чоловіком ОСОБА_20 , який був в нетверезому стані, в ході конфлікту він рукою схопив її за волосся, на що вона побачивши на столі кухонний ніж, схопила його правою рукою та нанесла удар в ліве плече. Крім того, за участю статиста вказала, що конфлікт тривав 5-10 хв. вони штовхали один одного, після чого ОСОБА_20 лівою рукою схопив її за волосся та смикав в цей час вона вирвалась від нього та побачивши ніж, яким різали кавун схопила правою рукою ніж та одразу нанесла удар, при цьому цілилась в ліве плече. За допомогою статиста та макету ножа вказала положення та механізм спричинення тілесних ушкоджень. Також додала, що перебувала на місці до приїзду швидкої та працівників поліції, з компакт-диском до протоколу слідчого експерименту (т. 2 а.п. 114-117, 118);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2020 року, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, відповідно до якого свідок ОСОБА_27 зазначив, що він перебував неподалік від місця його знаходження (подробиці на відеозаписі), він почув крики дітей, які кликали на допомогу, пройшовши трохи далі він побачив на землі цивільного чоловіка ОСОБА_17 ОСОБА_37 , якого намагався привести до тями, а коли він впевнився, що нічим допомогти не може, було викликано швидку. Поруч з тілом ОСОБА_37 стояла його дружина ОСОБА_38 , будь-яких подробиць щодо неї він не пам`ятає, але зазначає, що бачив, як остання почала йти в бік його початкового місця перебування зазначеного на відео, з компакт-диском на якому міститься файл відеозапису даного слідчого експерименту , при цьому в судовому засіданні встановлено, що на вказаному файлі відеозапис даного слідчого експерименту відсутній, а міститься відеозапис іншої процесуальної дії (т. 2 а.п. 119-122, 123);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2020 року, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, відповідно до якого свідок ОСОБА_23 зазначила, що 05 серпня 2020 року о 20:30 год., вона перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_2 , доглядала за бабусею та близько 18:00 год. почула крики з вулиці, а саме суперечку сусідів ОСОБА_33 та ОСОБА_32 , після чого вийшла подивитись з ганку будинку, де побачила, що обидва сусіди кричать один на одного, висловлюються нецензурною лайкою та перебувають в стані алкогольного сп`яніння, на відстані близько 10 м від неї за деревом в бік хвіртки з двору. Вказала, що суперечка тривала близько 20 хв, в ході якої ОСОБА_39 схопив обома руками зверху за волосся ОСОБА_40 . В цей час біля них нікого не було. Він почав тягати з боку в бік, а ОСОБА_41 в свою чергу почала вириватись, хитаючи головою та взявши правою рукою одну з рук ОСОБА_36 та вдарила його ногами в область ніг. Це тривало близько 10 хв. В ході чого ОСОБА_34 впав різко на землю, ніби без свідомості. В цей час погукала з дому бабуся, якій стало зле і вона пішла в будинок давати таблетки і більше не виходила. Чи були нанесені ОСОБА_42 якісь удари, окрім вказаних вона не бачила, ножа в неї не бачила. Після чого до будинку зайшли брат ОСОБА_43 та тітка ОСОБА_44 , які повідомили, що ОСОБА_34 помер, з компакт-диском на якому міститься файл відеозапису даного слідчого експерименту (т. 2 а.п. 124-126, 127);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 06 серпня 2020 року (т. 2 а.п.130);

- висновком експерта № СЕ-19/111-20/423 37 Б від 22 жовтня 2020 року за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з якою при дослідженні предмета, схожого на ніж, рукоятка якого обмотана синьо-зеленою липкою стрічкою в об`єкті №4 виявлено кров, видова належність якої не встановлена, питання щодо встановлення генетичних ознак не вирішувалось. При дослідженні предмета, схожого на ніж зі слідами фекалій із рукояткою червоного кольору в об`єктах №№6-8 виявлено кров, видова належність якої не встановлена. Питання щодо встановлення генетичних ознак не вирішувалось, з ілюстративною таблицею, довідка (т. 2 а.п. 135-139, 140-146, 134);

- висновком судово-психіатричного експерта № 361 від 26 серпня 2020 року, згідно з якою ОСОБА_17 під час скоєння інкримінованих їй дій на психічне захворювання не страждала, а перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння, під час скоєння інкримінованих їй могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_17 не виявлено. ОСОБА_17 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_17 не потребує (т. 2 а.п.149-149);

- висновком експерта № 36/474 від 09 вересня 2020 року -24 листопада 2020 року, згідно з яким: 1) смерть ОСОБА_20 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням обох легень, серцевої сорочки, діафрагми та печінки з розвитком гострої крововтрати ~1250 мл та недокрів`ям внутрішніх органів; 2) при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 виявлено два колото-різаних ушкодження: проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини справа (лінійна рана задньої поверхні грудної клітки справа, в ділянці передпліччя, на відстані 142 см від рівня підошви, довжиною 2.1 см, з щілиноподібним рановим каналом, який проникає в праву плевральну порожнину зі сліпим ушкодженням верхньої частки правої легені, загальна довжина ранового каналу склала близько 7,5 см), проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини зліва (лінійна рана передньої поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії, в проекції 2 міжреберного проміжку на відстані 135 см від підошви, орієнтована вертикально, довжиною 2 см, з щілиноподібним рановим каналом, який проникає в ліву плевральну порожнину з крайовим ушкодженням верхнього краю 3-го ребра, ковзним ушкодженням верхньої частки лівої легені, серцевої сорочки, наскрізним ушкодженням діафрагми та сліпим ушкодженням лівої частки печінки, загальна довжина ранового каналу склала близько 20 см. Колото-різані ушкодження грудної клітки утворились від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що має лезо та обух з невираженими ребрами, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Ушкодження відповідно рані №1 по задній поверхні грудної клітки, було причинено у вертикальному напряму зверху донизу, при цьому найбільш вірогідно потерпілий був обернений до травмуючого предмету задньою поверхнею тіла та знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні. Ушкодження відповідно рані №2 по передній поверхні грудної клітки, було причинено у вертикальному напрямку зверху донизу дещо зліва направо, при цьому найбільш вірогідно потерпілий був обернений до травмуючого предмету передньою поверхнею тіла та знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні (т. 2 а.п. 152-154);

- висновком експерта № 40/474 від 04 грудня 2020 року-08 грудня 2020 року, згідно з яким проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини зліва із лінійною раною по середньо-ключичній лінії зліва, в проекції 2 міжреберного проміжку на відстані 135 см від підошви, з крайовим ушкодженням верхнього краю 3-го ребра, ковзним ушкодженням верхньої частки лівої легені, серцевої сорочки, наскрізним ушкодженням діафрагми та сліпим ушкодженням лівої частки печінки, могло утворитися за обставин, вказаних підозрюваною ОСОБА_17 під час проведення слідчого експерименту 02 жовтня 2020 року. Стосовно інших тілесних ушкоджень підозрювана не повідомляє (т. 2 а.п. 157);

- висновками експертів від 30 вересня 2020 року №СЕ-19/111-20/42421-Б, від 28 вересня 2020 року №СЕ-19/111-20/42347-Б, від 29 жовтня 2020 року №СЕ-19/111-20/423 31-Б, від 05 листопада 2020 року №СЕ-19/111-20/423 25-Б, за результатами проведення судової молекулярно-генетичних експертиз, згідно з якими відповідно встановлено: генетичні ознаки (ДНК-профілі) трьох зразків крові потерпілого ОСОБА_20 , «І»-«ІІ»; генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію підозрюваної ОСОБА_17 ; генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові, виявлених на сорочці та на спортивних штанах збігаються між собою та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) підозрюваної ОСОБА_17 . Генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові, виявлених на сорочці та на спортивних штанах збігаються між собою та з генетичними ознаками трьох зразків крові потерпілого ОСОБА_20 , «І»-«ІІІ»; генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові, виявлених на халаті збігаються між собою та з генетичними ознаками трьох зразків крові потерпілого ОСОБА_20 , «І»-«ІІІ», з ілюстративними таблицями, довідки (т. 2 а.п. 161-164, 165-169, 173-175, 176-181, 183-189, 190-197, 201-208, 209-219);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.08.2020 року, з якого вбачається, що 06 серпня 2020 року о 02:11 год. (час фактичного затримання 05 серпня 2020 року о 23:30 год.), в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, було затримано ОСОБА_17 . Під час затримання було проведено обшук ОСОБА_17 , в ході якого вилучено: халат синього кольору у білий горох, який упаковано у паперовий конверт жовтого кольору з підписами усіх учасників процесуальної дії, фартух синього кольору, який упаковано у паперовий конверт жовтого кольору з підписами усіх учасників процесуальної дії, капці жовто-червоного кольору, які упаковано у паперовий конверт жовтого кольору з підписами усіх учасників процесуальної дії (т. 2 а.п. 87-90);

- повідомленням про підозру від 06 серпня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_17 в присутності захисника ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (т. 2 а.п. 91-93).

Вирішуючи питання доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Верховний Суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом».

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Згідно зі ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причиновим зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винуватий усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винуватою особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Тобто, особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення (злочину), пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При ухваленні судового рішення судом враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 та правові позиції, викладені у рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові від 23.01.2020 року у справі №442/5416/18 та постанові від 12.05.2020 року у справі № 748/1226/18. Крім того, кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах колегії суддів Касаційного кримінального суду від 16.12.2020 року у справі № 739/1883/19 (провадження 51-4576км20) та 03.12.2020 року у справі № 638/14758/17 (провадження № 51-344км19).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_17 в інкримінованому їй діянні.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченою ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, її винуватість повністю доведена зібраними та дослідженими у справі письмовими доказами, показаннями свідків, експерта, даними, що містяться в висновках експерта тощо, які суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, підтверджують та доповнюють один одного і відповідають фактичним обставинам справи.

Із урахуванням цього, а також того, що усі зазначені докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд бере їх до уваги та покладає в основу вироку.

Судом встановлено, що в ході судового розгляду не було встановлено такого ступеня протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_20 відносно обвинуваченої ОСОБА_17 , які б могли викликати у обвинуваченої ОСОБА_17 стан необхідної оборони, оскільки відсутні будь-які докази того, що з боку потерпілого мало місце суспільно небезпечне посягання, яке б вимагало негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченої. Очевидців події, яка відбулася 05 серпня 2020 року, окрім ОСОБА_45 не було.

Разом з тим, суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , допитаних у судовому засіданні, оскільки вони з обвинуваченою ОСОБА_17 перебувають у родинних відносинах. При цьому, ОСОБА_25 саму подію не бачила, а розповіла лише про обставини, які мали місце після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Враховуючи обставини справи, спосіб, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, знаряддя злочину ніж, кількість (два) завданих ножових поранень потерпілому у життєво-важливі органи, кожне з яких має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому причиновому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_20 , поведінка та дії обвинуваченої ОСОБА_17 після умисного протиправного заподіяння смерті потерпілого, зокрема те, що обвинувачена одразу після події викинула ніж до вбиральні (при огляді місця події обвинувачена впізнала ніж з червоною рукояткою), свідчать про те, що ОСОБА_17 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_17 своєї вини, твердження ОСОБА_17 про те, що вона захищалась, тобто здійснювала самооборону, суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченої, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, оскільки будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів обвинуваченої.

Як вбачається з показань ОСОБА_17 , показань свідків ОСОБА_46 та ОСОБА_47 , обвинувачена з потерпілим були подружжям, проживали більше двадцяти років разом, потерпілий систематично бив обвинувачену, 05 серпня 2020 року обвинувачена і потерпілий разом вживали спиртні напої. Конфлікт виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів помсти за словесні образи, під час конфлікту, який перейшов у бійку, намагалася усунути загрозу своєму життю, захищаючись схопила ніж зі столу і вдарила потерпілого ножем в ліву частину грудей, внаслідок чого потерпілий помер. Інших тілесних ушкоджень обвинувачена не завдавала, при цьому сама отримала ушкодження в різні частини голови від потерпілого. При цьому зазначила, що після затримання в медичній частині і слідчому ізоляторі вказані тілесні ушкодження не фіксувались.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_17 в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту за її участі про те, що під час бійки обвинувачена отримала тілесні ушкодження ступінь тяжкості яких не визначався, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, при цьому будь-яких доказів стосовно цього сторона захисту в судовому засіданні не надала.

Більше того, матеріали справи не містять інформації про судово-медичне освідування обвинуваченої ОСОБА_17 в умовах СІЗО, що унеможливлює суд перевірити цю обставину у встановленому законом порядку.

Суд враховує також обстановку в якій були обвинувачена і потерпілий, а саме перебували на вулиці на подвір`ї поблизу будинку в обмеженому просторі, між ними був конфлікт, який переріс в бійку в ході якого потерпілий тримав обвинувачену за волосся та в подальшому відпустив. У бійку ніхто не втручався, враховуючи «циганські традиції», а також нікого не було поруч, тобто обвинувачена очевидно не могла розраховувати на будь-чию допомогу у ситуації, що склалася.

Разом з тим, обстановка захисту, а саме відсутність зброї в руках потерпілого ОСОБА_20 тощо, свідчить, що у обвинуваченої ОСОБА_17 не виникло підстав для необхідної оборони, тобто не виникло права на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

Враховуючи наведене, суд критично оцінює часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_17 вини у вчиненні кримінального правопорушення та вважає це обраним способом захисту.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_17 у вчиненні саме умисного вбивства частково узгоджується із її показаннями отриманими в межах судового розгляду, з яких вбачається, що вона дійсно наносила ножем удар в грудну клітину потерпілому у життєво-важливий орган, ніхто інший, крім неї не застосовував насильство до потерпілого, у конфлікті брали участь лише вони удвох (обвинувачена і потерпілий), серед усіх предметів, які перебували на столі, взяла ніж та нанесла потерпілому удар ножем в область передньої поверхні грудної клітки зліва, тому суд оцінює такі показання обвинуваченої як такі, що узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, показаннями експерта та іншими доказами, що у сукупності підтверджує наявність причинового зв`язку між діяннями обвинуваченої та наслідками у вигляді смерті потерпілого.

Звідси, аналіз показань ОСОБА_17 у суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати показання обвинуваченої в частині заперечень наявності умислу на вбивство неправдивими.

Суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_17 під час вчинення кримінального правопорушення мала умисел на спричинення смерті потерпілому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. При цьому, вона усвідомлювала значення своїх дій, керувала ними, бажала нанести потерпілому тілесне ушкодження, що нею визнано під час судового розгляду. Нанесення обвинуваченою 2 ножових поранень у життєво-важливі органи (колото-різані поранення грудної клітки справа та зліва), кожне з яких є тяжким тілесним ушкодженням і знаходяться у прямому причиновому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_20 , що підтверджено висновками експертів №474 від 06.08.2020 року та № 36/474 від 09.09.2020 року, та показаннями експерта допитаного в судовому засіданні, свідчать про наявність умислу саме на спричинення смерті потерпілому.

Поряд з цим, про наявність прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_20 свідчить послідовність дій обвинуваченої ОСОБА_17 стосовно нанесення ударів ножем в область грудей, обставини вчинення нею злочину, характер та локалізація нанесених ушкоджень (колото-різані поранення грудної клітки з ушкодженням обох легень, серцевої сорочки, діафрагми та печінки), знаряддя злочину ніж.

Отже, наявність вини обвинуваченої ОСОБА_17 у вчинені саме умисного вбивства, підтверджується як показаннями самої обвинуваченої, так і доказами, дослідженими під час судового розгляду, які вказують на те, що вона, взявши в руки ніж, тобто предмет з підвищеними травмуючими характеристиками, заподіяла два удари у життєвоважливі органи людини у грудній клітині, у короткий проміжок часу їх нанесення, що вказує на наявність прямого умислу в її діях на позбавлення життя потерпілого, а не необхідної оборони, як характеризує свої дії сама обвинувачена та її захисник.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_17 про те, що вона нанесла лише один удар в область грудної клітини зліва є такими, що не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, надаючи оцінку показанням свідків, обвинуваченої ОСОБА_17 , суд враховує те, що обвинувачена і потерпілий ОСОБА_20 перебували за обставин, які досліджувалися судом, у стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, які б вказували на отримання потерпілим проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки в інший, ніж це встановлено під час розгляду, спосіб, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_17 в умисному протиправному заподіянні смерті, тобто вбивстві потерпілого ОСОБА_20 , поза розумним сумнівом та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд критично ставиться до позиції захисника і не бере до уваги що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_17 , перебувала в межах необхідної оборони, з огляду на те, що вона цілеспрямовано завдала два удари ножем в життєвоважливі органи своєму чоловіку ОСОБА_20 , хоча могла вчинити будь-які інші дії для запобігання конфлікту: втекти, нанести удар іншим предметом, нанести удар в іншу ділянку тіла тощо. При цьому, дії обвинуваченої ОСОБА_17 , не відповідали обстановці, оскільки реальне посягання на її життя не мало місце. Крім того, суд критично оцінює пояснення обвинуваченої ОСОБА_17 про те, що у неї не було умислу на позбавлення потерпілого ОСОБА_20 життя, що вона лише перевищила межі необхідної оборони, що в повному обсязі спростовуються сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні. За вказаних вище обставин суд не вбачає підстав для зміни правової кваліфікації діяння, інкримінованого ОСОБА_17 з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України.

Враховуючи вище викладене, дослідивши докази, які були надані суду, та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що підстав кваліфікувати дії ОСОБА_17 за ст. 118 КК України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, немає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_17 виду та розміру покарання, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про її особу, яка за місце проживання характеризується посередньо, працювала не офіційно, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України визнається такою, що судимості не має, вчинила злочин щодо особи, з якою перебувала у сімейних відносинах цивільного чоловіка.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_17 згідно із ст. 66 КК України судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_17 в ході судового розгляду частково визнавала свою вину, однак наполягала на тому, що в її діях була самооборона (захищалася) і вона нанесла лише один удар ножем, і лише під час проголошення останнього слова розкаялась у вчиненому та пояснила, що могла не помітити інший удар. Тому з огляду на наведене, позицію обвинуваченої ОСОБА_17 щодо щирого каяття у вчиненні злочину, суд розцінює, як намагання останньої пом`якшити відповідальність за вчинений злочин, оскільки розкаяння передбачає, окрім повного визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненні певного кримінального правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_17 , згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що не визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена ОСОБА_17 перебувала у сімейних відносинах, як обставину, що обтяжує покарання (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України), оскільки ця обставина, як обтяжуюча покарання, в обвинувальному акті прокурором не зазначена, сторона захисту в цій частині від обвинувачення не захищалась під час судового розгляду, відповідно суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення та погіршити становище обвинуваченої ОСОБА_17 .

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченій ОСОБА_17 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що наближений до його мінімальної межі.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_17 , суд окрім ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_17 кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, характеру та конкретних обставин кримінального провадження, враховує поведінку потерпілого до вказаної в обвинувальному акті події, а саме те, що потерпілий обвинувачену неодноразово бив та в день події - тягав за волосся, непоправні наслідки вчиненого, а саме смерті потерпілого, позицію прокурора про необхідність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини, ставлення обвинуваченої до вчиненого (вину визнала частково), поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, у тому числі в залі судового засідання, дані про особу обвинуваченої, суд вважає, що її перевиховання й виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

Призначене обвинуваченій ОСОБА_17 покарання у виді реального позбавлення волі у вказаному розмірі є необхідним й достатнім для її виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Ірпінського міського суду Київської області від 12 серпня та 20 серпня 2020 року на речові докази у кримінальному провадженні, скасувати.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_17 до вступу вироку в законну силу залишити попередній у вигляді тримання під вартою. Строк призначеного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання обвинуваченої ОСОБА_17 , а саме з 05 серпня 2020 року.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченої.

Долю речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376, 394, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_17 рахувати з 05 серпня 2020 року, тобто з моменту її фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу залишити попередній у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Стягнути з ОСОБА_17 в дохід держави 56 694,52 (п`ятдесят шість тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні п`ятдесят дві копійки) процесуальних витрат на залучення експерта, з яких витрати на проведення:

-судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/42337-Б від 22 жовтня 2020 року на суму 6054,97 грн;

-судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/42421-Б від 30 вересня 2020 року на суму 7181,11 грн;

-судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/42347-Б від 28 вересня 2020 року на суму 4478,25 грн;

-судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/42331-Б від 29 жовтня 2020 року на суму 24498,74 грн;

-судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/42325-Б від 05 листопада 2020 року на суму 14481,45 грн.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Ірпінського міського суду Київської області від 12 серпня та 20 серпня 2020 року на речові докази у кримінальному провадженні, скасувати.

Речові докази у справі:

- капці (спец пакет №5490760), фартух (спец пакет № 5490691), халат (спец пакет № 5490690); фрагмент штахетини зі слідами речовини бурого кольору, металевий предмет ззовні схожий на нагрівальний пристрій обігрівача, змив з лівої нижньої кінцівки зі стопи, зразок ґрунту з-під трупа (спец пакет № INZ 1044841), зразки ґрунту вилучені приблизно в 20 см від нижніх кінцівок трупа (спец пакет № INZ 1044839), фрагмент камінця сірого кольору, чоловіча сорочка чорного кольору з білими смужками, подушка жовтого кольору, дві чашки, дві скляні рюмки, три скляні флакони з-під настойки «Глоду», ніж із рукояткою білого кольору, який має відсутнє вістря ножа та ніж, рукоятка якого обмотана синьо-зеленою липкою стрічкою, ручка чорно-фіолетового кольору з білою вставкою від дитячого велосипеду із слідами речовини бурого кольору, халат синього кольору у білий горох, фартух синього кольору, капці жовто-червоного кольору; спортивні штани чорного кольору з білими вставками (пакет № 3225076), чоловіча сорочка чорного кольору з білими смужками (пакет № 3265432), ніж із рукояткою білого кольору, ніж , рукоятка якого обмотана синьо-зеленою липкою стрічкою (пакет 2298113), ніж із рукояткою червоного кольору зі слідами фекалій (пакет № 2298114), які визнано речовими доказами та передано до камери зберігання речових доказів Ірпінського ВП ГУНП в Київській області знищити;

- CD-R диски, з записами процесуальних дій, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуюча суддя ОСОБА_1

ОСОБА_48

ОСОБА_49 Перекупка