Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/106/22
Провадження № 1-кп/382/63/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000246, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2022 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Добраничівка Яготинського району Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утримання не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в заволодінні чужим майном шляхом обману, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 04.12.2021, близько 23 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 перебував неподалік нічного клубу «Патіфон», що розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, місто Яготин, вулиця Незалежності, 11, де також знаходився ОСОБА_5 , який мав при собі мобільного телефона марки «SAMSUNG» моделі А-51.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном та він вирішив шляхом обману заволодіти мобільним телефоном, який належить ОСОБА_5 , повідомивши для цього неправдиві відомості, що телефон йому потрібен для здійснення термінового виклику та розмови.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , який стояв на вулиці неподалік нічного клубу «Патіфон» та попросив у нього дати покористуватися мобільним телефоном, повідомивши при цьому ОСОБА_5 неправдиві відомості, що мобільний телефон потрібен ОСОБА_4 для здійснення термінового виклику та розмови, тим самим ввів потерпілого в оману.

Будучи введеним в оману ОСОБА_4 , ОСОБА_5 добровільно передав йому свій мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі А-51, розраховуючи, що ОСОБА_4 поверне його після здійснення телефонної розмови.

Разом з цим, взявши до рук мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі А-51, ОСОБА_4 незаконно заволодів ним шляхом обману, відразу після чого відійшов на певну відстань від ОСОБА_5 та приблизно через 2-3 хвилини зник із місця вчинення кримінального проступку, а мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 4243 гривень 33 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, визнав у повному обсязі та просить суд суворо не карати.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно визнає провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі, просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Після роз`яснення зазначених положень прокурор та обвинувачений погодилися проводити судовий розгляд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, без допиту свідків, дослідження письмових доказів тощо.

Внаслідок цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визначив обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому проступку, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, визнав повністю. Показав, що він перебував у нічному клубу «Патіфон», де також знаходився ОСОБА_5 , раніше з ним знайомі не були. Зазначив, що він вийшов з ОСОБА_5 на вулицю, попросив у нього мобільний телефон для особистого тимчасового користування та пообіцяв його повернути, після чого залишив місце події, а телефон продав, цілком розуміючи неправомірність своїх дій. Зазначив, що своїми діями він ввів потерпілого в оману, який віддав йому телефон цілком добровільно. Неправомірність вчиненого усвідомив і належні висновки для себе зробив, не розуміє навіщо він так вчинив.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Матеріальну шкоду в розмірі 4 243,33 грн йому відшкодовано повністю поверненням мобільного телефону. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має. Приймати участь в судових дебатах не бажає, при визначенні ОСОБА_4 виду та міри покарання покладається на думку суду.

Прокурор в судовому просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та звільнити на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, позицію прокурора про призначення покарання, відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку лікарів психіатра і нарколога не перебуває, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставини, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено. Підстав для визнання такою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, як щире каяття, суд не вбачає. Як неодноразово у постановах відзначав Верховний Суд, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення.

Суд враховує, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому, з огляду на положення ст. ст. 50, 75 КК України, ст. 2 КПК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, суд враховує мету покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку під час розгляду справи, та вважає за необхідне і достатнє призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_4 , необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. На підставі ст. ст. 122, 124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 514,86 грн.

Керуючись ст. ст. 122, 124, 126, 318, 322, 342-350, 363-371, 373-376, 392-395 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_4 ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 20.02.2023, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 514,86 грн.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Яготинський районний суд Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1