УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2022 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Катеринівка Серненського району Рівненської області громадянину України, зареєстрованого і мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

-продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27 лютого 2023 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5 (в режимі відео-конференції з Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Визначено заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 74 430 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та неправомірною.

Зазначає, що судом не врахована можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який також може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінальним процесуальним законом та запобігти зазначеним в клопотанні ризикам.

Вважає, що в судовому засіданні ризики вказані в клопотанні прокурора не були доведені.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до матеріалів, в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

29.12.2023 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилався на існування ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, прийшов до висновку, що заявлені ризики існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція ч.4 ст. 185 КК України передбачає покарання на строк до 8 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може вчинити нові злочини, оскільки він раніше судимий за корисливий тяжкий злочин, даний злочин вчинив під час іспитового строку, існує і ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом ще не допитані.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не має міцних соціальних зв`язків.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду, існування ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що просить захисник, не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливає на існуючі ризики.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2022 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: