Справа № 539/308/23
Провадження № 1-кп/539/133/2023
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2023 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
та захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта середня, розлученого має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, -
Положеннями статті 12 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН від 16 грудня 1966 року передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла; кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
01.01.2023 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, яким користується ОСОБА_7 та належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , прибув до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 .
Переконавшись, що ОСОБА_7 залишила домогосподарство та пішла у власних справах з будинку, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без відому та дозволу власника та користувача домогосподарства, шляхом зриву скоби навісного замку проник до житлового будинку АДРЕСА_2 , чим порушив право ОСОБА_7 на недоторканість володіння особи, гарантоване ст. 30 Конституції України.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.
Крім того, 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідно до Закону та діяв на час вчинення вказаного нижче діяння.
Так, 01.01.2023 приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 попередньо вчинивши незаконне проникнення до житлового будинку своєї колишньої дружини ОСОБА_7 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , де в умовах воєнного стану, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, про відсутність ОСОБА_7 в приміщенні, зайшов до кухні житлового будинку за вище вказаною адресою та підійшовши до шафи, таємно, з лівої кишені жилетки викрав грошові кошти в сумі 3000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень в кількості 6 штук, що належать ОСОБА_7 .
Після чого, ОСОБА_4 , разом із викраденими грошовими коштами покинув місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 3000 грн. 00 коп.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
30 січня 2023 року між підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_9 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди підозрюваний та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести підозрюваний, а саме за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі. В угоді також зазначено, що ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі має бути звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК україни.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_7 надано письмову згоду прокурору на укладення ним угоди про визнання винуватості із підозрюваним.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.
Прокурор, захисник та обвинувачений у судовому засіданні не заперечували проти затвердження судом угоди, вважали, що для цього існують всі передбачені законом підстави.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 314, 369 - 371, 373 376, 471, 473, 475 КПК України КПК України,
Затвердити угоду від 30 січня 2023 року про визнання винуватості, укладену між підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 та прокурором Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_9 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:
-за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі;
-за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно вважати його засудженим на 5 (п`ять) роки позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі:
-металевий рожковий ключ 30 на 32, що знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області знищити;
-бензопилу марки «БЕЛАРУСЬ» БП65-М, що знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області,належну ОСОБА_10 повернути останньому, як йому належну;
-сліди пальців рук на шести відрізках липкої стрічки, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;
-грошові кошти у сумі 1500 грн., купюрами номіналом по 500 грн (серійні номера ЕА 9027684, ЕЗ 9259365, АК 4794367) належні ОСОБА_7 , що зберігаються при матеріалах кримінального провадження повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1