Справа 755/4973/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3409/2022 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргоюпершого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, маючого середню-технічну освіту, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 26 січня 2022 року, близько 07 години 10 хвилин, керуючи автомобілем «OPEL ASTRA», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Миру в м. Києві, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода, яка стояла по середині проїзної частини на подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.2 ч.1 ст.76 КК України у виді необхідності повідомлення уповноважений орган з питань пробації зокрема про зміну місця роботи, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_8 є пенсіонером і на момент ухвалення вироку не був працевлаштованим. Просив вирок змінити та постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3-х років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України вважати ОСОБА_8 звільненим від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає передбачені ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який доводи апеляційної скарги прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування положень ст.76 КК України в частині покладення на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, який на переконання апелянта, з огляду на статус пенсіонера особи обвинуваченого не міг бути покладений на ОСОБА_8 , не ґрунтуються на вимогах закону.

Повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання є обов`язком, який суд, за правилами ч.1 ст.76 КК України, покладає на засудженого у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням. Покладення на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України у наведеній редакції, відповідає редакції зазначеної у нормі Закону. Обов`язок повідомлення уповноважений орган з питань пробації, зокрема про зміну місця роботи, не обумовлений наявністю постійного місця роботи засудженого на час ухвалення вироку. Покладення вказаного обов`язку також не пов`язане будь-яким чином зі статусом пенсіонера особи засудженого, адже положення ст.43 Конституції України гарантують кожному право на працю та забороняють дискримінацію за будь-якими ознаками.

Колегія суддів зважає на те, що обов`язки, передбачені п.2 ч.1 ст.76 КК України, передбачають необхідність повідомленняуповноважений орган про істотні зміни в організації власного життя, зокрема про зміну місця роботи, упродовж визначеного періоду часу.

Між тим, відповідно до прохальної частини апеляційної скарги прокурора, які фактично зводяться до необхідності пом`якшення основного покарання призначеного ОСОБА_8 , однак без будь-яких обґрунтувань у мотивувальній частині поданої скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, прохання прокурора пом`якшити призначене ОСОБА_8 основного покарання за ч.2 ст.286 КК України до трьох років обмеження волі не ґрунтується на вимогах закону, оскільки санкція ч.2 ст.286 КК України не передбачає можливості призначення такого виду основного покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 основне покарання, суд, у відповідності до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене ОСОБА_8 основне покарання у виді трьох років позбавлення волі є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4