Справа №496/4737/22
Провадження №1-кп/522/2682/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Одесі угоду про визнання винуватості, що надійшла разом із обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000304 від 27.09.2022 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АР Крим України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.
Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:
а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;
b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;
e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;
f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;
g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.
Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.
В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між російською федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.
24.02.2022 року о 05:00 год., за наказом президента російської федерації Володимира путіна, збройні сили російської федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.
ОСОБА_3 період часу з 19.04.2022 по 02.07.2022 року, маючи умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він поширює в загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «Однокласники», може ознайомитись її інші користувачі, бажаючи настання шкідливих і невідворотних наслідків, використовуючи свій особистий мобільний телефон марки «Redmi Note 5», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , авторизувавшись у соціальний Інтернет-мережі «Однокласники», як користувач « ОСОБА_6 » за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив поширення матеріалів, на так званій, «Стіні» (публічній дошці оголошень, вільно доступній необмеженому колу користувачів), створеної ним сторінки Інтернет акаунту « ОСОБА_6 » за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній Інтернет-мережі «Однокласники» публікацій, що стали доступні для загального ознайомлення іншим користувачам Інтернет-мережі «Однокласники», які відвідували Інтернет акунт-сторінку останнього, та знайомилися з публікаціями, що мають виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації наступного змісту:

1) 19.04.2022 здійснив вподобання (репост), чим поширив відеозапис із зображенням 2-х чоловіків, що за допомогою тросу підіймають на кінець стовпу, стяг червоного кольору. Поверх цього відеозапису розміщено надрукований текст: «Над освобожденным Херсоном подняли Знамя Победы», а також під відеозаписом печатними літерами внесений текст: «Над Вечным огнем в Херсоне снова Знамя Победы! Его подняли крымчанин Константин Кнырик и херсонец Кирилл Стремоусов. «9 мая в Херсоне отпразднуют с высоко поднятой головой, Знаменем Победы и георгиевскими ленточками! Как и по всей стране»;

2) 02.07.2022 здійснив вподобання (репост), чим поширив публікацію з фотографією, на якій зображено чоловіка у військовій формі одягу, у військовій касці та з автоматом у раках, із роздруківкою на цьому фото тексту: «РОССИЯ РАНЫ ВСЕ ЗАЛЕЧИТ, СТО РАЗ ПРОЙДЕТ И КРЫМ И РИМ, ПУСТЬ ЗНАЮТ ВСЕ, ЧТО РУССКИЙ ВЕЧЕН! И РУССКИЙ ДУХ НЕИСТРЕБИМ!!! ХРАНИ ВАС БОГ, ПАЦАНЫ!».
У вказаних публікаціях містяться заперечення тимчасової окупації м. Херсона Російською Федерацією та ознаки глорифікації.

Також встановлено, що на час проведення огляду розділу «Друзі» сторінки акаунту « ОСОБА_6 » за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній Інтернет-мережі «Однокласники», наявні 3032 користувачів (його друзів). Також, на вказаній інтернет сторінці виявлені підтвердження про багаторазові перегляди, коментарі вищевказаних публікацій, що свою чергу свідчить про ознайомлення з ними іншими особами.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:
За викладеними фактичними обставинами, громадянин України

У зв`язку з викладеними обставинами громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України за кваліфікуючими ознаками поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.
Відповідно до ст. 472 КПК України, між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , 29.09.2022 року укладено угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, має позитивні характеристики за місцем мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 пояснили, що вони дійсно 29 вересня 2022 року добровільно уклали угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000304 від 27.09.2022 року, відповідно до якої вони просять суд затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.
Під час складання угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором, сторони ознайомилися з положеннями ст.ст. 472, 473, 474 КПК України, які зрозумілі кожному з них.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим. Згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.
Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого (ч. 2 ст. 436-2 КК України) злочину.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 436-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.
Судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, який буде до неї застосовано у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд переконався, що сторони добровільно уклали зазначену угоду, що укладена угода була добровільним волевиявленням обвинуваченої, та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Перевіряючи угоду на відповідність ч. 7 ст. 474 КПК України, суд вважає, що зазначена угода від 29.09.2022 року про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та закону, дії обвинуваченої кваліфіковані правильно, умови угоди відповідають інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, немає підстав вважати, що угода не була добровільною, немає підстав вважати, що умови угоди неможливо виконати, є фактичні підстави для визнання винуватості.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена угода про визнання винуватості повинна бути затверджена судом. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує особу обвинуваченого, що він позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину та раніше не був засуджений.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який характеризується позитивно, приймаючи до уваги те, що є обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання відповідно до угоди за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Суд вважає, що вказане вище покарання буде достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_3 .
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2022 року (справа 522/10921/22, провадження № 1-кс/522/5660/22), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Керуючись ст.ст. 174, 182, 314-316, 370, 374-375, 394, 395, 474, 475, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду, укладену 29 вересня 2022 року про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, яке зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000304 від 27.09.2022 року.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк в 2 (два) роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 07 грудня 2022 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням лінгвистичної експертизи документів за висновком №166 від 12.09.2022 року у сумі 3775,40 гривень (три тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень 40 коп.).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 20.09.2022 року (справа 522/10921/22, провадження № 1-кс/522/5660/22), а саме на: мобільний телефон «Redmi Note 5», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного оператору «Vodafone» НОМЕР_3 , одягнутий у чорний чохол.
Речовий доказ: мобільний телефон «Redmi Note 5», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного оператору «Vodafone» НОМЕР_3 , одягнутий у чорний чохол, звернути в дохід держави.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав призначення судом покарання суворішого ніж узгодженого сторонами покарання, ухвалення вироку без їх згоди на покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків угоди, а прокурором виключно з підстав призначення покарання менш сурового, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні у якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України. Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Одеського апеляційного суду протягом 30 діб з дня проголошення вироку суду, а також у касаційному порядку, що визначено у п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України.
Суддя ОСОБА_1