УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 303/8253/22

провадження № 51-339впс23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув подання в.о. голови Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 000050 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Суть питання

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) надійшло вищезазначене подання, яке мотивовано тим, що до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт № 000050 стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів та ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК України), що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, які було вчинено ОСОБА_4 у Львівській області, в тому числі й у м. Львів, а тому вказане кримінальне провадження не підсудне Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області.

Крім того, на адресу Верховного Суду надійшло заперечення прокурора, який вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Мукачівському міськрайонному суду.

Учасники судового провадження у порядку, передбаченому КПК України, повідомлені про час і місце розгляду подання. Клопотань про відкладення зазначеного розгляду до Верховного Суду не надходило.

Встановлені обставини та мотиви Суду

Згідно із ч. 1 ст. 32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі, якщо було вчинено декілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення такого правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Під місцем вчинення злочину слід розуміти передбачену диспозицією кримінально-правової норми ознаку об`єктивної сторони складу злочину, яка характеризує певну територію, де суб`єкт, під час перебування на ній, вчинив передбачену кримінальним законом дію або бездіяльність.

З копії обвинувального акту слідує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів та ч. 2 ст. 332 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Так, у даному випадку більш тяжким кримінальним правопорушенням, який інкримінується ОСОБА_4 , є злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України, тобто організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Із системного аналізу норм кримінального кодексу України випливає, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України, є закінченим у момент, коли виконано відповідні дії: організаційні дії по переправленню осіб через державний кордон України, дії по керівництву таким переправленням, надані необхідні поради, вказівки чи засоби для незаконного перетинання державного кордону України іншими особами або усунені відповідні перешкоди для цього, незалежно від того, чи фактично опинились особи за межами України.

Як слідує з обвинувального акту, ОСОБА_4 02 червня 2022 року на прохання ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_6 зустрів ОСОБА_7 на АЗС «ОККО» по вул. Г. Сковороди, 22, с. Сокільники, Львівський район Львівської області, де ОСОБА_4 надав детальні вказівки та поради ОСОБА_7 , як йому необхідно діяти при перетині кордону під час проходження паспортного контролю, у випадку питань представників прикордонної служби спрямованих на з`ясування достовірності довідки, яку останньому було надано для перетину українсько-польського кордону.

Цього ж дня, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з метою досягнення спільної з ОСОБА_5 злочинної цілі щодо незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, придбали останньому квиток на потяг сполученням Львів-Перемишль та, перебуваючи на залізничному вокзалі м. Львова, повторно проінструктували ОСОБА_7 з вищевказаних питань механізму незаконного перетину ним кордону. Після чого посадили його в зазначений потяг.

Таким чином, останні дії ОСОБА_4 , які йому ставлять у вину в межах більш тяжкого кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 , були вчиненні на території залізничного вокзалу м. Львова.

З урахуванням наведеного, в цьому провадженні місцем вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 32 КПК України слід вважати територію залізничного вокзалу м. Львова, яка відноситься до територіальної юрисдикції Залізничного районного суду м. Львова.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку про те, що слід задовольнити подання в.о. голови Закарпатського апеляційного суду та направити кримінальне провадження № 000050 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 до Залізничного районного суду м. Львова для розгляду по суті.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Подання в.о. голови Закарпатського апеляційного суду задовольнити.

Матеріали кримінального провадження № 000050 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 направити до Залізничного районного суду м. Львова для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3