Справа № 643/1210/23
Провадження № 1-кс/643/237/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні погоджене прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 , клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 13.02.2023,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання у якому сторона обвинувачення просить з метою забезпечення виконання вироку, в частині конфіскації майна, накласти арешт на транспортний засіб марки та моделі «FIAT DOBLO», 2013 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу, що були вилучені під час проведення обшуку 13.02.2023 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що під час розслідування кримінального провадження №0003121 від 04.10.2022 ,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, 13.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Стуса Василя, 8 А, у приміщенні 11 літера В, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено обшук де виявлено та вилучено: 22 полімерних мішків білого кольору з речовиною рослинного походження, електронні ваги на яких нашарування невідомої речовини, полімерні пакети використанні з під «Маку харчового», стрейч плівку чорного кольору, паперовий мішок, системний блок та вінчестер. Дану подію зареєстровано до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000522 від 13.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, після чого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано, у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Також, під час розслідування кримінального провадження №0003121 від 04.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, 13.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, 43, проведено обшук у транспортному засобі марки та моделі «FIAT DOBLO», 2013 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення обшуку вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу вилучено. Прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова 13.02.2023 винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_3 в окреме кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за № 0000522 від 13.02.2023.

На підставі вищевикладеного сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яка має санкцію у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна, тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене вилучене майно, що на праві власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення подальшої конфіскації судом цього майна у дохід держави.

Прокурор ОСОБА_5 подала заяву у якій просила клопотання задовольнити та розглянути за її відсутності.

Захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , проти задоволення клопотання заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, про що також подала письмові заперечення. Вказувала, що жодних слідів злочину на даному транспортному засобі, чи в ньому не виявлено. Згідно повідомлення про підозру не зазначено використання транспортного засобу у протиправній діяльності. Підозру вважала необгрутнованою, оскільки ніякими доказами не встановлено факт придбання, відвантаження та умиселу на отримання прибутку ОСОБА_3 . У матеріалах справи відсутні протоколи допитів, які б вказували на ОСОБА_3 , отже, слідством не встановлено, що саме ОСОБА_3 відправив вантаж з наркотичним засобом до м. Харкова. Зазначила, що ОСОБА_3 не зберігав і не відправляв макову соломку на адресу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дані особи йому невідомі. Вважала передчасною підозру в частині зберігання наркотичних засобів, оскільки підтвердженням цього факту є висновок експерта, який наразі відсутній. Також, суду не надано доказів того, що напередодні виявлення зазначених предметів співробітниками правоохоронних органів ОСОБА_3 домовлявся будь з ким про збут наркотичних засобів або психотропних речовин, як не добуто і доказів фактів збуту, придбання ніби - то наркотичних речовин шляхом здійснення щодо нього негласних розшукових дій. За вказаних обставин, не можливо констатувати, що дії підозрюваного зі зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин підпорядковувалися меті збуту цих речовин.

Щодо арешту майна зазначала, що ОСОБА_3 з 1998 року перебуває у шлюбі, а автомобіль було придбано 16.12.2020, таким чином, майно, що придбано у шлюбі є спільною сумісною власністю. Вказувала, що автомобіль є неподільною річчю, тобто виділити частину автомобіля для конфіскації без втрати його цільового призначення неможливо. Зазначала, що з підстав неподільності речі та неможливості виділити частки в кримінальному проваджені, конфіскація автомобіля, що є спільною сумісною власністю неможлива. Вказувала, що у клопотанні слідчим не обґрунтовується зв`язок між діями підозрюваного та майном його дружини, джерелами набуттям цього майна, а також про обізнаність дружини щодо злочинної діяльності підозрюваного. При цьому, ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем, який здійснює діяльність в сфері оптової торгівлі продуктами харчування, займається активною волонтерською діяльністю, використовуючи у томі числі вказаний транспортний засіб. Додала, що слідчий не обґрунтовує клопотання саме необхідністю застосування спеціальної конфіскації, а накладення арешту не відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки такого арешту майна для третіх осіб можуть бути фатальними. Вважала за можливе достатнім і співрозмірним заборонити розпоряджатись транспортним засобом. Окрім цього, зазначила, що слідчий не ставить питання щодо місця зберігання майна у разі арешту, що є незаконним і порушує права третіх осіб.

Вислухавши думку захисника підозрюваного, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження слідчим суддею встановлено наступне.

Відповідно до абзацу другого ч.5 ст.171 КК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно даних реєстраційної картки вхідного документу дане клопотання зареєстроване у суду 15.02.2023 о 09:17, тоді як проведення обшуку закінчено о 09:20 13.01.2022, у зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку, що строк для подачі клопотання стороною обвинувачення дотримано.

Слідчим відділом Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000522 від 13.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 13.02.2023, а саме короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що у провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0003121 від 04.10.2022 року за ч.3 ст.307 КК України, за підозрою ОСОБА_8 , 1984 р.н., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за фактом збуту, групою осіб особливо небезпечного наркотичного засобу макової соломки, у особливо великих розмірах. Під час досудового розслідування було встановлено, що відправлення вищевказаного особливо небезпечного наркотичного засобу макової соломки, було здійснено з м. Запоріжжя, а саме було встановлено, що до вказаного злочину можливо причетний ОСОБА_3 13.02.2023 у нежитловому приміщенні, яке на праві власності належить ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено обшук де виявлено та вилучено: 22 полімерних мішків з речовиною, ззовні схожою на особливо небезпечний наркотичний засіб макову солому, які останній зберігав з метою подальшого збуту.

Відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано 13.02.2023 о 17:00, у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та якому 14.02.2023 повідомлено про підозру.

Постановою прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова від 13.02.2023 виділено з кримінального провадження №0003121 від 04.10.2022 матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_3 у кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000522 від 13.02.2023.

Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_3 підозри слід зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах.

ЄСПЛ визначає, що розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом «обґрунтована», залежатиме від усіх обставин (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення (справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, справа «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994, рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною і достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, зокрема арешту майна.

На переконання слідчого судді, факт протиправної діяльності підозрюваного ОСОБА_3 є достатньо ймовірним, та підтверджується доданими до клопотання доказами.

Під час розслідування кримінального провадження №0003121 від 04.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, 06.02.2023 слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого на проведення обшуку транспортного засобу «FIAT DOBLO», 2013 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить та яким користується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу обшуку вказаного автомобіля від 13.02.2023 вилучено транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі від автомобіля, щодо яких сторона обвинувачення клопоче про їх арешт з метою з метою забезпечення виконання вироку у частині конфіскації майна.

Згідно із ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що в даному випадку стороною обвинувачення наведено достатнє обґрунтування щодо наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення обшуку здійснювалось на підставі ухвали слідчого судді, вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно, яке є предметом даного клопотання має статус тимчасово вилученого.

Згідно із клопотанням, метою арешту вказаного майна є забезпечення саме конфіскації майна як виду покарання. У зв`язку з цим, заперечення сторони захисту у частині відсутності слідів злочину на вилученому транспортному засобі, відсутності доказів використання транспортного засобу у протиправній діяльності, не мають значення, оскільки питання щодо арешту майна з метою збереження речових доказів у клопотанні не ставиться.

Щодо заперечень сторони захисту про не обґрунтування стороною обвинувачення даного клопотання саме необхідністю застосування спеціальної конфіскації, зв`язком між діями підозрюваного та майном його дружини, джерелами набуттям цього майна, а також обізнаністю дружини щодо злочинної діяльності підозрюваного, слід зазначити, що відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено зокрема : підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Тобто, суб`єкт звернення, ініціюючи перед слідчим суддею відповідне клопотання, наділений правом визначати відповідну підставу та мету арешту майна, а також обов`язком обґрунтувати ці обставини, а слідчий суддя, відповідно, має ці обставини дослідити та прийняти законне та обґрунтоване рішення, а тому, заперечення у цій частині, відхиляються судом, оскільки не ґрунтуються на Законі.

Окрім цього, заперечення у частині не зазначення стороною обвинувачення у клопотанні про арешт майна, місця його зберігання у разі арешту, також не ґрунтується на Законі, оскільки ст. 171 КПК України, якою визначено порядок звернення до суду з клопотанням про арешт майна, таких вимог не містить, натомість слідчий, прокурор при задоволенні відповідного клопотання зобов`язані забезпечити зберігання арештованого майна, керуючись, при цьому, відповідними нормативно правовими актами, зокрема: «Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої Наказом №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.170 КК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з приписами ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч.3 ст.307 КК України, за якою ОСОБА_3 повідомлено про підозру, передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно інформаційної довідки транспортний засіб марки та моделі «FIAT FIAT DOBLO», 2013 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_3 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкцією ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України, та яке може бути призначене судом у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення арешту слідчий суддя повинен врахувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до наданої стороною захисту копії свідоцтва про одруження серії І НОМЕР_4 підозрюваний ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з 02.10.1998 року перебувають у шлюбі. Автомобіль, щодо якого ставиться питання про його арешт, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_3 - 16.12.2020, тобто вказані обставини дають підстави стверджувати, що вказане майно може мати режим спільного сумісного майна подружжя.

Так, сторона захисту зазначає, що майно щодо якого ставиться арешт має режим режиму спільного сумісного майна подружжя, автомобіль є неподільною річчю, тобто виділити частину автомобіля для конфіскації без втрати його цільового призначення неможливо.

На врахування цього доводу слід зазначити, що спільна сумісна власність це вид спільної власності, при якому частки співвласників не визначені (ст.355, 368 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За статтею 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з положеннями ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином диспозиції ст.70 СК України, ст.370, 372 ЦК України визначають рівність часток співвласників майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі і подружжя, однак гіпотези вказаних статей встановлюють умови, за яких така рівність враховується у разі поділу чи виділу.

Також гіпотези ст.70 СК України, ст.370, 372 ЦК України для здійснення їх диспозицій не містять таку умову, як вирішення питання про арешт майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

А тому відсутні будь-які правові підстави для захисту прав дружини підозрюваного у кримінальному провадженні на підставі ст.70 СК України чи ст.370, 372 ЦК України шляхом фактичного поділу майна та накладенням арешту на 1/2 частку майна співвласника.

У будь-якому випадку, питання належності на праві приватної власності будь-кому з подружжя майна, набутого за час шлюбу, має вирішуватись у порядку цивільного судочинства і не є предметом розгляду і вирішення під час кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що на даному етапі питання конфіскації майна не вирішується, розглядаючи по суті дане клопотання, слідчий суддя має, зокрема, встановити наявність правових підстав для накладення арешту та чи відповідає заявлена мета завданням кримінального провадження, тобто чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

На переконання слідчого судді, підстави та мета даного заходу забезпечення стороною обвинувачення доведена у тій мірі, яка дає підстави вважати, що на даному етапі потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні, та може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається із клопотанням.

Наявність обґрунтованої підозри, з огляду на стадію досудового розслідування, вважається доведеною. Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку суду, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_3 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті. Тому, з урахуванням досліджених судом обставин, станом на час накладення арешту на майно, суд вважає виправданим саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, негативні наслідки, у зв`язку з обранням такого заходу забезпечення, стороною захисту не доведені та судом не встановленні. На переконання слідчого судді, наявність ризиків того, що вказане майно може бути відчужене на користь третіх осіб, з метою уникнення конфіскації такого майна, як виду покарання, або приховане чи знищене, наразі превуалює над обмеженням у праві розпоряджатись своїм майном, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст. 2 КПК України, та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, на теперішній час здійснюється досудове розслідування, законні підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання доведені, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку що вказаним заходом забезпечення може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий/прокурор звертається із клопотанням та на переконання суду, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик відчуження майна. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись статтями: 131-132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002179 від 24.04.2020 задовольнити.

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт, із забороною відчуження, на транспортний засіб марки та моделі «FIAT FIAT DOBLO», 2013 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу, що вилучено 13.02.2023 за адресою м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, 43.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної вили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено о 10:00 годині 20.02.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1