ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/418/23 Справа № 183/5956/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000871, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000871.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно відповідно до постанови про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 05 жовтня 2022 року, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже, є доказами кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення збереження даних речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Вимоги апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовує тим, що копію ухвали слідчого судді отримали лише 26.01.2023 року.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді жодним чином не вказано про набуття майна в протиправний спосіб або його причетність до інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Зазначає, що арештоване майно не відповідає жодному з критеріїв, визначених ст. 98 КПК України. Текст повідомлення про підозру та текст ухвали відображає інформацію саме про інкриміновані ОСОБА_7 шахрайські дії, а не крадіжку.

Вказує, що в порушення ст. 172, 173 КПК України ОСОБА_7 не було повідомлено про розгляд питання накладення арешту на вилучене майна, не надіслано копії ухвали.

Також зазначає, що після накладення арешту на майно сторона обвинувачення не здійснювала жодних слідчий дій щодо нього.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи те, що сторона захисту не була присутня при розгляді справи, апеляційний суд вважає строк на апеляційне оскарження не пропущеним.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог слідчим суддею дотримано.

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

За змістом приписів ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Законодавче ж визначення речових доказів має казуїстичний характер, тобто являє собою відкритий перелік їх різновидів.

Так, у ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено в ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000871 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, вивчивши дане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речового доказу.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та обґрунтовано на даній стадії кримінального провадження визнано речовими доказами з огляду на наявність достатніх підстав вважати, що воно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що на даній стадії розслідування слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а тому доводи апеляційної скарги про те, що текст повідомлення про підозру та текст ухвали відображає інформацію саме про інкриміновані ОСОБА_7 шахрайські дії, а не крадіжку, не є предметом розгляду даного на даній стадії провадження.

Не хаслуговують на увагу доводи апелянта про те, що після накладення арешту на майно сторона обвинувачення не здійснювала жодних слідчий дій щодо нього, оскільки на даний момент досудове розслідування триває, а рішення про подальші слідчі дії з арештованим майном є прерогативою слідчого та прокурора.

Враховуючи викладене вище, вид речових доказів у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження, те, що їх зберігання на даній стадії не у визначений слідчим суддею спосіб не зможе у повній мірі гарантувати збереження доказових властивостей і достовірність даних, що містить ці докази, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. Незастосування ж арешту майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, й у частині необхідності проведення з ним ряду слідчих і процесуальних дій.

Апеляційний суд враховує наслідки арешту майна для власника, між тим, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, який установлено в оскаржуваній ухвалі, а застосований слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що застосований захід забезпечення кримінального провадження не позбавляє права власності на майно, а має характер тимчасових обмежень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику або володільцю звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст. 174 КПК України, згідно з якою арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000871 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4