Справа № 163/447/21 Провадження №11-кп/802/636/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 червня 2022 року, яким -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Любомль Волинської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_9 5000 (п`ять) тисяч моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою близько 04:00 години 15 грудня 2020 року через огорожу проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_3 і таємно викрав із господарської будівлі, до якої проник через відсутні двері, електричну кутову шліфувальну машинку "Дніпро-М", зварювальний апарат "Дніпро-М", бензопилу "STIHL", сокиру "Fiskars", два колеса до велосипеда з покришками "Schwalbe Rocket Ron", два велосипеди "Serious", чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 20 710,52 гривень.
У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 оскаржує вирок через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, вважає безпідставним застосування до нього положень ст. 69 КК України, оскільки суд послався на характеризуючі дані обвинуваченого. Зазначає, що добровільне відшкодування шкоди може були лише пом`якшуючою обставиною. Вважає, що судом порушено вимоги ст.65 КК України. При цьому не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого. Крім того, просить повністю задовольнити її цивільний позов в сумі заявленій в суді першої інстанції, вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років.

В заперечені на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, та просить залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судимий, бере участь в громадському спротиві російській військовій агресії та його позитивну характеристику, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував заподіяну майнову шкоду шляхом повернення викраденого, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої, в цій частині, не ґрунтуються на вимогах закону.
Окрім того, зазначені обставини судом визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Дана належна оцінка судом першої інстанції, і формальному невизнанню вини ОСОБА_8 , спричиненої подальшим ходом досудового розслідування, під час якого він виступив викривачем в кримінальному провадженні щодо працівника правоохоронного органу.
Крім того, судом враховано кількість та вартість викраденого майна, а також думка потерпілої при призначені міри покарання.
Врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі потерпіла, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України нижче нижньої межі, як це передбачено ст.69 КК України, саме у вигляді штрафу, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.
Як убачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним у таємному викрадені чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до сховища потерпілої ОСОБА_9 , заподіявши при цьому їй душевні страждання у зв`язку з зміною в установленому способі її життя.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні страждання потерпілої від вчиненого щодо неї кримінального правопорушення і вирішив цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.
Потерпіла в своїй скарзі не навела переконливих доказів того, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди є несправедливою.
Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з суворим дотриманням вимог ст. 1167 ЦК України, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення щодо цивільного позову, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Таким чином, доводи потерпілої, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 червня 2022 року, відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді