Провадження № 11-кп/824/435/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 305 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також вказав, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є громадянами Турецької Республіки, і враховуючи введення воєнного стану та ведення бойових дій на території України збільшується ризик ухилення їх від суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_14 та ОСОБА_11 до 09 лютого 2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою, вказав на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачені є громадянами Турецької Республіки та мають місце проживання на її території, в свою чергу не мають міцних соціальних зв`язків, місця роботи, постійного проживання на території Україні, що підтверджує існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також суд зазначив про існування ризиків впливу на свідків, експертів і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у даному кримінальному провадженні свідки не допитані, що робить ймовірною можливість ОСОБА_11 та ОСОБА_14 здійснювати тиск на останніх, не лише безпосередньо, а й опосередковано, так як останні обвинувачуються у вчиненні злочинів у співучасті з іншими особами.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними по своїй суті, захисник обвинувачених просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 650 000 грн. 00 коп. з покладенням обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що прокурор не надав доказів, які підтверджують існування зазначених у клопотанні ризиків, не звернув уваги на порушення кримінального процесуального закону, допущених під час затримання обвинувачених, на те, що обвинувачені не є організаторами злочинів, раніше не судимі, розуміють відповідальність за порушення обов`язків, є співзасновниками салону з продажу автомобілів. Окрім того, ОСОБА_15 одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, які потребують його батьківського догляду та піклування. Вважає, що вказані обставини свідчать про необхідність обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, але з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Також з посиланням на ч. 5 ст. 616 КПК України та п. 10 роз'яснень Верховного Суду від 03.03.2022 року «щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» вважає за можливе застосувати до обвинувачених заставу та в подальшому зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов'язання з використанням коштів для подальшого внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачені повідомлені, клопотань від них про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинувачених, який підтримав апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою без визначення розміру застави у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_15 та ОСОБА_11 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_11 захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, їх характер, що стосується порушень закону у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зважаючи, що обвинувачені є громадянами іншої країни та не мають права на проживання на території України, висновок суду про відсутність підстав для обрання обвинуваченим іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Оскільки за змістом п. 5 ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про доцільність подальшого перебування ОСОБА_15 та ОСОБА_11 під вартою, з огляду на характер кримінального правопорушення, у частині не визначення розміру застави не допущено істотних вимог кримінального процесуального закону.

Судом надана належна оцінка доводам прокурора про наявність ризиків , передбачених ст.177 КПК України під час ухвалення судового рішення, з якою колегія суддів погоджується.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених залишити без задоволення, а

ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 та ОСОБА_11 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: