Справа № 737/667/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/495/22
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000208 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта вища, працює головним агрономом ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (с. Чайсове Друге, Первомайського району), раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4716,10 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 18 серпня 2018 року близько 11.00 год., ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним легковим автомобілем марки «CHEVROLET NIVA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку від центра села Смолянка, Куликівського району до с. Олишівка, Чернігівського району. Рухаючись на автомобілі зі швидкістю, що дорівнює: 74,37 ? 77,68 км/год, по вулиці Гончара в с. Смолянка, Куликівського району, поблизу господарства № 22, ОСОБА_8 перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода, якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, невчасно здійснив екстрене гальмування, в результаті чого здійснив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, первинний контакт з яким відбувся шляхом удару передніми частинами автомобіля - правою фарою головного освітлення та правим крилом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_8 , порушив вимоги п.2.3 (б), п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 , у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. В обґрунтування скарги послався на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та недоведеність «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зазначив, що місцевий суд не надав оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості доказів протоколу огляду місця ДТП від 18.08.2018 та схеми дорожньо-транспортної пригоди, через відсутність у них даних та підпису водія ОСОБА_8 , а також відсутність в електронному варіанті фотознімків, доданих до протоколу, що свідчить про невідоме їх походження. Вказав на відсутність у схемі ДТП інформації, хто її склав; П.І.Б. понятих, та неточності у розмірах, зазначених на схемі ДТП. Зокрема, на схемі ДТП різні на розміром відрізки мають одну й ту ж саму відстань, наявні неточності у викладенні ширини проїзної частини; не убачається розміру (ширини) гальмівного шляху. Послався на суперечливі покази свідка ОСОБА_13 , а також на неповний та неточний виклад місцевим судом його показань. Зазначив, що показання свідка ОСОБА_13 не узгоджуються із письмовими доказами, створеними не на підставі вихідних даних, а також зі схемою ДТП. Також вказав, що судом першої інстанції не надано оцінки спотворенню місця ДТП свідком ОСОБА_14 наступного дня після настання ДТП, зокрема останнім було зрізані дерева, які були у безпосередній близькості з місцем події. Послався на безпідставну відмову місцевим судом у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення додаткової експертизи, оскільки в справі наявні суперечності та протиріччя, які можливо усунути лише шляхом проведення такої експертизи.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначив, що місцевим судом не було в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину, дії обвинуваченого, які призвели до спричинення малолітній дитині тяжких тілесних ушкоджень. Вказав на відсутність у ОСОБА_8 щирого каяття з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначив, що судом першої інстанції не було належним чином мотивовано звільнення обвинуваченого від призначеного йому основного покарання, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення; прокурора, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Так, допитаний у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою провину не визнав та пояснив, що дитина вибігла на дорогу раптово. Він різко загальмував, вибіг з автомобіля та побіг до дитини, яка лежала на узбіччі. Потім разом з батьками дитини відвіз їх до найближчого медичного закладу, а сам повернувся на місце ДТП. Стверджував, що рухався на автомобілі зі швидкістю менше 50 км/год. Коли повернувся на місце ДТП, із ним слідчих дій не проводили. Повідомляв слідчому, що автомобіль перебував не в тому місці, яке вказано в схемі ДТП, але його не послухали.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана у місцевому суді законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_15 пояснила, що того дня близько 11 год вона була на городі, дитина залишалась з дідусем та бабусею. Почула гучний звук гальмування автомобіля. Коли вибігла на вулицю, дитина вже лежала на узбіччі з правого боку, водій в цей час теж вибіг з машини. Бачила на дорозі довгий слід гальмування. Потім ОСОБА_8 відвіз їх з дитиною до лікарні. Мати обвинуваченого спочатку надавала кошти на лікування дитини, до виписки з лікарні. На даний час дитина потребує подальшого обстеження, лікування ще не завершене.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 показала, що перебувала у будинку, коли почула страшний скрегіт гальм, крик, удар і вони відразу побігли на вулицю з ОСОБА_17 . На вулиці побачила, як водій вискочив з машини, побіг до двору навпроти, висмикнув дитину за ногу. Потім автомобіль від`їхав, дитина була непритомна. Де стояв автомобіль, не пам`ятає. Слід гальмування був довгий.

Свідок ОСОБА_13 у місцевому суді показав, що його онук грався на вулиці, машин не було. Коли дитина перебігала дорогу, то автомобіль з`явився зненацька. Хлопчик перебігав з лівої сторони, добіг уже до узбіччя, як його збив автомобіль. Дитина відлетіла, водій зупинився, взяв дитину на руки та разом з її батьками відвіз до лікарні. Коли онук почав бігти, то він йому казав, щоб не біг, оскільки побачив машину, яка їхала зі швидкістю більше 60 км/год.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_18 пояснив, що 18.08.2018 знаходився на своїй дачній ділянці в АДРЕСА_3 як автомобіль «Нива» гучно проїхав в один бік, а потім, коли той їхав у зворотному напрямку, то він перебував біля хвіртки. Автомобіль різко загальмував і дитина опинилась з правого боку в районі бетонного парапету, потім дитину поклали в машину та повезли у лікарню. Під час того, як автомобіль від`їжджав, не бачив щоб залишились сліди, якщо б такі сліди від шин автомобіля були, він би запам`ятав. Він попросив ОСОБА_19 позначити місце початку та закінчення гальмівного шляху. В подальшому приїхали працівники поліції та запросили його і Хропатого бути понятими. Пояснив, що був присутній під час здійснення вимірювань, які заносились до схеми ДТП, підписував схему ДТП та протокол огляду місця події на місці.

Свідок ОСОБА_14 у місцевому суді показав, що був вдома, почув різкий звук гальмування автомобіля і вийшов на вулицю. Побачив дитину, що лежала, та обвинуваченого, який був біля неї. ОСОБА_20 взяв дитину, поклав до автомобіля і повіз до лікарні. Свідок виставив аварійний знак, щоб автомобілі не заїжджали на місце ДТП, позначив білою фарбою місце знаходження капців. Потім працівники поліції залучили його в якості понятого під час складання протоколу огляду місця ДТП та схеми, він був присутній, коли поліцейські проводили вимірювання.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_21 з приводу висновків судових інженерно-транспортних експертиз №338 від 27.09.2018, №339 від 27.09.2018, №126 від 21.03.2019 пояснив, що використовував транспортний засіб щодо визначення його технічного стану. Автомобіль був у технічно справному стані. На момент дослідження автомобіля гальмували всі колеса. Пояснив, що при обладнанні автомобіля системою АВS слід юзу може залишатись, а може й ні, що залежить від завантаженості транспортного засобу, зміни напрямку руху, стану дорожнього покриття. Питання щодо первинного контакту досліджував на підставі наданої схеми. Зі схеми ДТП слідує, що на ній зображено один слід гальмування.

Експерт ОСОБА_22 в судовому засіданні суду першої інстанції з приводу судової інженерно-транспортної експертизи №176 від 06.05.2019 пояснив, що під час проведення експертизи використовував вихідні дані, які були зазначені в постанові слідчого. Розрахунок брав за формулою з книги Суворова. Щоб машина почала гальмувати, гальма слід привести в дію; щоб гальма привести в дію - треба зреагувати на небезпеку, спочатку водій реагує та починає тиснути на гальма, машина буде гальмувати і буде залишати слід, враховуючи, мінімальний час реакції, до моменту початку утворення сліду гальмування автомобіль подолає відстань 12,91 м.

Окрім показань законного представника малолітнього потерпілого, свідків та експертів, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом, згідно з яким 18.08.2018 о 11.12 год надійшло повідомлення на номер «102» про те, що в с. Смолянка, Куликівського району, по вул. Гончара, 22 збили дитину 5 років; «Нива», д.н.з. НОМЕР_2 , водій повіз дитину в лікарню. Заявник ОСОБА_23 (т.1, а.к.п.195);

- протоколами огляду місця події, схемою ДТП, фото таблицею, якими підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.08.2018 за участю автомобіля марки «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , поблизу господарства №22 по вул. Гончара в с. Смолянка, Куликівського району. На час ДТП дорожнє покриття було асфальтоване, сухе, пошкоджень не виявлено. Ширина проїжджої частини дороги в місті огляду складає 5 м 40 см, на момент огляду на асфальтному покритті наявний слід т/з у вигляді шини з нашаруванням чорного кольору загальною довжиною 30 м 85 см. На відстані 14 м 20 см від краю сліду гальмування на проїжджій частині наявне гумову дитяче взуття (ліва нога) 31 розміру, яке розташоване на проїжджій частині біля сліду гальмування, на відстані від краю дороги 2,90 м. На відстані 3 м 20 см від виявленого гумового взуття на тому ж рівні наявний тапок чорного кольору (права нога). Біля виявленого взуття на дорозі та на узбіччі наявні уламки білого скла (фара автомобіля) різної величини. Дані уламки розміщені біля господарства № 22, на відстані 1 м від краю сліду гальмування в бік узбіччя в напрямку руху с. Олишівка. Схема ДТП підтверджує розташування дитячого взуття, уламків скла, наявного гальмівного сліду з зазначенням відстані. На момент складання схеми автомобіль «Нива» був відсутній.

- протоколом огляду транспортного засобу від 18.08.2018, згідно з яким після прибуття автомобіля марки «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , останній був оглянутий. На момент огляду автомобіля виявлено пошкодження основи правої частини фари та вм`ятини капота над фарою (т.1, а.к.п.99-113)

- протоколом слідчого експерименту від 24.04.2019, згідно з яким з метою відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди 24.04.2019 проведено слідчий експеримент із ОСОБА_8 , в присутності його захисника ОСОБА_7 . Під час слідчої дії ОСОБА_8 вказав на відсутність на час її проведення дерева та кущів квітів біля господарства 22, погодні та інші умови аналогічні на момент ДТП. Рухаючись зі швидкістю 45-50 км/год в один з моментів помітив хлопчика, що рухався проїжджою частиною, перетинаючи її зліва направо, він застосував екстрене гальмування. Контакт відбувся в районі правої блокфари. ОСОБА_8 вказав, що місце контакту розташовано на відстані 4,55 м від лівого краю проїжджої частини та 6 м з урахуванням узбіччя, де на момент ДТП було дерево. Вказав, що гальмував до повної зупинки, контакт відбувся на відстані не більше 1,5 м перед схематично зображеною зоною осипу скла. На схемі до протоколу слідчого експерименту зображено положення автомобіля та місце контакту. Також на схемі зображено гальмівний шлях, на якому розташовані ліві колеса автомобіля (т.1, а.к.п.204-207);

- висновком експерта № 338 від 27.09.2018 судової інженерно-транспортної експертизи, згідно з яким на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі та системі рульового керування автомобіля «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , технічних несправностей, які б перебували в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою не виявлено (т.1, а.к.п.227-233);

- висновком експерта № 339 від 27.09.2018 судової інженерно-транспортної експертизи, згідно з яким під час події дорожньо-транспортної пригоди місце первинного контакту між автомобілем «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та пішоходом ОСОБА_10 знаходиться на деякій відстані перед початком ділянки уламків скла білого кольору, що позначено виноскою 3 (т.1, а.к.п.243-246);

- висновком експерта № 126 за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 21.03.2019, згідно з яким в умовах місця події, викладених в ухвалі про призначення даної експертизи, мінімально можлива швидкість руху автомобіля «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , з урахуванням видимого сліду гальмування залишеного на місці події загальною довжиною 30,85 м дорівнює 74,37 ? 77,68 км/год. (т.2, а.к.п.94-96);

- висновком судово-медичної експертизи №6 від 09.01.2019, згідно з яким, у ОСОБА_10 , 2013 року народження, маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, саднами та забиттям м`яких тканин голови. Також у нього маються множинні садна тулубу і кінцівок. Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі ж, по давності утворення можуть відповідати даті 18.08.2018 та умовам зазначеним в ухвалі суду про призначення даної експертизи, і в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , утворення їх комплексу при падінні на площину з висоти власного зросту, в тому числі і при наданні тілу прискорення, є неможливим (т.2, а.к.п.9-14);

- висновком комплексної судової медико-інженерно-транспортної експертизи №10 від 13.02.2019, виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись як унаслідок удару виступаючими частинами автомобіля, що рухався, так і при послідуючому падінні на тверду поверхню з ударом та тертям об неї, тому розмежувати, які з виявлених тілесних ушкоджень виникли внаслідок безпосереднього контакту з автомобілем, що рухався, а які за умови падіння та тертя об ґрунт, після контакту з автомобілем, не надається можливим. Приймаючи до уваги наявність механічних пошкоджень автомобіля «Шевролет Нива», р.н. НОМЕР_1 , у вигляді руйнації скла правої фари головного освітлення та деформації передньої частини правого переднього крила, виявлених автотехнічною експертизою, комісія експертів вважає, що первинний контакт тіла потерпілого з транспортним засобом відбувся шляхом удару передніми частинами автомобіля (передньою частиною переднього правого крила та правою фарою головного освітлення). Зважаючи на характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , комісія експертів вважає, що в момент первинного контакту з автомобілем він міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_10 , міг утворитись одномоментно або в дуже короткий проміжок часу, по давності утворення може відповідати даті 18.08.2018 та умовам, зазначеним в ухвалі суду про призначення даної експертизи. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , утворення їх комплексу при падінні на площину з висоти власного зросту, є неможливим (т.2, а.к.п.73-85);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №176 від 06.05.2019, за яким водій автомобіля «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год. За умови дорожньої ситуації, викладеної в ухвалі про призначення експертизи, водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.4, 12.3 (з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п.1.10) Правил дорожнього руху, для забезпечення його безпеки і його дії, з технічної точки зору, не відповідали вимогам вказаних пунктів ПДР України. За умови дорожньої ситуації, викладеної в ухвалі про призначення експертизи, дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.12.4, 12.3 (з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п.1.10) Правил дорожнього руху. За умови дорожньої ситуації, викладеної в ухвалі про призначення експертизи дії водія автомобіля «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , що не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху, є умовою і причиною даної ДТП (т.2, а.к.п.102-106).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту щодо недоведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також на відсутність причинного зв`язку між його діями, а саме, в допущенні ним порушень вимог ПДР і наслідками, що настали, оскільки, враховуючи дорожні умови, не міг завчасно виявити потерпілу на дорозі, є безпідставними, з огляду на таке.

Злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є допущені особою порушення ПДР, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК України. Тобто порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Тобто, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч.1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч.2, загибель кількох осіб ч.3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст.286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

У даному випадку встановлено, і не заперечується й самим обвинуваченим, що він, керуючи автомобілем «CHEVROLET NIVA», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Гончара в с. Смолянка, Куликівського району, в напрямку с. Олишівка, Чернігівського району. Поблизу господарства № 22 по вул. Гончара ОСОБА_8 виявив дитину, яка перебігала проїжджу частину, з якою відбулося зіткнення.

За показаннями свідка ОСОБА_13 онук грався на вулиці, машин не було. Коли малолітній ОСОБА_10 перебігав дорогу, то машина з`явилась зненацька. Хлопчик перебігав з лівої сторони, добігав вже до узбіччя, як його збив автомобіль. Коли онук почав бігти, то він йому казав, щоб не біг, оскільки побачив машину, яка їхала зі швидкістю понад 60 км/год.

Висновком судово-медичної експертизи №6 від 09.01.2019 підтверджується виявлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , 2013 року народження, які утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, внаслідок дій ОСОБА_8 і порушення ним правил безпеки руху та експлуатації транспорту, настали шкідливі наслідки у виді отримання малолітнім потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Посилання захисника на недопустимість як доказу протоколу огляду місця ДТП від 18.08.2018 та схеми дорожньо-транспортної пригоди, через відсутність у них даних та підпису водія ОСОБА_8 , а також відсутність в електронному варіанті фотознімків, доданих до протоколу, що свідчить про невідоме їх походження, є безпідставним, оскільки безпосередньо у протоколі вказано, що на час проведення огляду місця події автомобіль марки «CHEVROLET NIVA» був відсутній. У зв`язку з відсутністю автомобіля, є логічною відсутність і водія ОСОБА_8 . Також, під час розгляду справи у місцевому суді було встановлено, що на час проведення огляду місця події ОСОБА_8 відвозив дитину разом з її батьками у лікарню.

Крім того, щойно ОСОБА_8 повернувся з лікарні на місце події, слідчим було попередньо оглянуто автомобіль «Нива», що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 18.08.2018, та зафіксовано пошкодження основи правої частини фари та вм`ятини капота над фарою (т.1, а.к.п.99-113)

Посилання апелянта на відсутність у схемі ДТП інформації, хто склав цю схему, прізвищ імен та по батькові понятих, а також на неточності у розмірах, зазначених на схемі ДТП, є безпідставним.

Так, протокол і схема ДТП складені уповноваженою особою, відповідно до положень ст.ст.104, 105, 237 КПК України; схема та фототаблиця доповнюють протокол огляду місця події, підтверджують викладені в ньому дані та повністю узгоджуються між собою. Сама слідча дія відбувалася за участі двох понятих, як передбачено кримінальним процесуальним законом.

Частиною 3 ст.105 КПК України передбачено, що додатки до протоколу підписуються слідчим, спеціалістом, іншими особами, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Протокол огляду місця події від 18.08.2018 та схема до нього підписані слідчим та понятими, які брали участь у виготовленні схеми, ілюстративна фототаблиця підписана слідчим, що не протирічить положенням ч.3 ст.105 КПК України. На схемі до протоколу ДТП схематично зображено гальмівний шлях транспортного засобу, який виміряний у присутності понятих.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_18 підтвердили, що були присутні під час складення протоколів та схеми ДТП, поліцейські при них робили відповідні вимірювання.

Отже, підстав для визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події та схеми до нього, колегія суддів не вбачає.

До того ж будь-які зауваження осіб, які брали участь у огляді, з питань огляду, складання протоколу огляду та схеми у протоколі огляду місця події відсутні.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що навіть, якщо малолітній потерпілий ОСОБА_10 міг створити небезпеку для руху водію автомобіля «CHEVROLET NIVA», проте, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Дорожній рух становить діяльність із підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, в тому числі і через порушення учасниками руху вимог ПДР. Тому на всіх учасників покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених вимог цих Правил, як то, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, яка склалася.

Визначальним фактором для встановлення відповідальності водія за наслідки ДТП є наявна в нього об`єктивна можливість виявити небезпеку та технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Перевищення ОСОБА_8 допустимої швидкості руху в населеному пункті підтверджується висновком судової інженерно-транспортної експертизи №126 від 21.03.2019, згідно з яким в умовах місця події мінімально можлива швидкість руху автомобіля «CHEVROLET NIVA», з урахуванням видимого сліду гальмування залишеного на місці події загальною довжиною 30,85 м дорівнює 74,37 ? 77,68 км/год.

Експерт ОСОБА_21 у місцевому суді підтвердив, що на момент дослідження автомобіля гальмували всі колеса. При обладнанні автомобіля системою АВS слід юзу може залишатись, а може і не залишатись, що залежить від завантаженості транспортного засобу, зміни напрямку руху, стану покриття.

Позиція сторони захисту, що ОСОБА_8 рухався зі швидкістю не більше 50 км/год, спростовується висновком судової інженерно-транспортної експертизи №176 від 06.05.2019, згідно яким водій автомобіля «CHEVROLET NIVA», мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год., шляхом виконання п.п.12.4, 12.3 Правил дорожнього руху.

Для проведення вищевказаної експертизи перевірялась версія сторони захисту щодо руху транспортного засобу зі швидкістю 50 км/год і були надані вихідні дані, встановлені під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 . Проте даним висновком, навпаки, встановлено, що дії ОСОБА_8 за умови дорожньої ситуації, викладеної в ухвалі про призначення експертизи, не відповідали вимогам п.п.12.4, 12.3 (з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п.1.10) Правил дорожнього руху, що стало умовою і причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Вищенаведене також підтверджується і поясненнями експерта ОСОБА_22 , який пояснив, що для того, щоб автомобіль почав гальмувати, гальма слід привести в дію; а щоб гальма привести в дію, треба зреагувати на небезпеку. Спочатку водій реагує та починає тиснути на гальма, машина буде гальмувати і буде залишати слід, враховуючи, мінімальний час реакції, до моменту початку утворення сліду гальмування автомобіль подолає відстань 12,91 м.

Статтею 101 КПК України встановлено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Зміст висновку експерта визначено приписами статті 102 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, висновки експертів ґрунтуються на відомостях, які експерти сприймали безпосередньо, на підставі дослідження матеріалів кримінального провадження, опис проведених досліджень. У висновках зазначено матеріали, які використовувались при проведенні експертизи, а також зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведені експертизи, місце і час проведення експертизи. Експерти були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків. У ході дослідження було надано відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз питання.

Також вказані експертизи проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. Ці експертизи були проведені експертами, виходячи із прав та обов`язків, наданих їм статтями 69, 70 КПК України.

Отже, висновки експертів у даному кримінальному провадженні повністю відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України.

Крім того, жодних суперечностей між вищевказаними висновками проведених експертиз і показаннями експертів ОСОБА_22 і ОСОБА_21 встановлено не було, а тому у колегії суддів не виникає сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків.

Дані експертні висновки повністю узгоджуються між собою та іншими матеріалами кримінального провадження, а тому вони обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

З вищенаведеного слідує, що потерпілий перебігав проїзну частину зліва направо, що підтвердив й сам ОСОБА_8 , який пояснював у судовому засіданні місцевого суду, що вивернув кермо вліво, зіткнення відбулось на правому боці дороги. Це свідчить про те, що дитина вже добігала протилежного боку дороги, а не вибігла раптово перед автомобілем з-за дерева. Відтак, обвинувачений спроможний був побачити дитину, яка перебігає дорогу, а також своєчасно прийняти заходи до повної зупинки транспортного засобу.

Твердження сторони захисту, про те, що судом першої інстанції не надано оцінки спотворенню місця ДТП свідком по справі та понятим ОСОБА_14 на наступний день після настання ДТП (зокрема, останнім було зрізані дерева, які були у безпосередній близькості з місцем ДТП), є безпідставним, оскільки огляд місця події був проведений безпосередньо у день дорожньо-транспортної пригоди, коли дерева ще не були зрізані. А тому, знищення у подальшому свідком ОСОБА_14 дерев жодним чином не спростовує винуватість ОСОБА_8 .

З приводу доводів сторони захисту про неповне та неточне відображення судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_13 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення змісту показань учасників судового провадження в судовому рішенні.

Зміст аудіозапису від 20 вересня 2020 року, де зафіксовано перебіг судового засідання, свідчить, що показання свідка ОСОБА_13 викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову його показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст.91 КПК України.

На переконання колегії суддів, показання свідка ОСОБА_13 є допустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки на початку допиту свідок попереджався про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України та приводився судом до присяги. При цьому показання цього свідка є логічними, послідовними, відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими доказами.

Крім того, судом першої інстанції сторонам була надана необмежена можливість піддати цього свідка перехресному допиту, і матеріали провадження підтверджують, що сторони повною мірою скористалися такою можливістю, зокрема й можливістю дискредитувати ці показання.

А доводи апелянта про неузгодженість показань свідка ОСОБА_13 із письмовими доказами, за своїм змістом зводяться до заперечення встановлених судом фактичних обставин справи.

Посилання сторони захисту на безпідставну відмову місцевим судом у задоволенні їх клопотання про призначення судової інженерно-транспортної експертизи, а також необхідність її призначення під час апеляційного розгляду, оскільки в справі наявні суперечності та протиріччя, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що під час розгляду кримінального провадження стороною захисту було заявлено клопотання про призначення судової інженерно-транспортної експертизи.

Відповідно до ст.332 КПК України, призначення експертизи є правом суду, а не його обов`язком.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 18.02.2022, було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про призначення судової інженерно-транспортної експертизи у даному кримінальному провадженні (т.2, а.к.п.244). Суд вказав на відсутність підстав для призначення вказаної експертизи і зазначив, що оцінку проведеним у справі експертизам, показанням свідків та іншим доказам кримінального провадження оцінку буде надано в нарадчій кімнаті.

А тому, зважаючи на відсутність підстав для призначення судової інженерно-транспортної експертизи у кримінальному провадженні, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання захисника, мотивувавши своє рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Не встановлено підстав для проведення судової інженерно-транспортної експертизи і під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Інші доводи апелянта про відсутність по справі сукупності достатніх, належних і допустимих доказів вини ОСОБА_8 , наявність розумних сумнівів щодо його винуватості, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з обраною лінією захисту. Така позиція останнього повністю спростовується об`єктивними відомостями, дослідженими місцевим судом у судовому засіданні за участю сторін, унаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Відтак, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги сторони захисту є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що порушення Правил дорожнього руху відбулось не в стані алкогольного сп`яніння, а також, що ОСОБА_8 негайно вжив заходів для надання своєчасної допомоги та відвіз дитину до лікарні, оплатив лікування, тобто максимально мінімізував тяжкі наслідки, що настали.

Разом з цим, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, місцевим судом було обґрунтовано визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Відтак, ураховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 ; особу обвинуваченого; місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк; звільнивши його від основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 Заболотний ОСОБА_24 Демченко ОСОБА_25