Справа № 465/2340/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1197/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 26 грудня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 26 грудня 2022 року у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовлено.

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури про продовження строку тримання під вартою задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 23 лютого 2023 року включно без можливості внесення застави.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому, на переконання суду, слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів, при цьому відмовивши у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 задовольнити частково, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби, або у вигляді застави.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, такою, що не ґрунтується на обставинах справи і постановленою з порушенням процесуального закону.

Зазначає, що протягом тривалого часу в рамках даної справи процесуальні дії руху не мають, судом провадиться лише продовження заходів забезпечення кримінального провадження.

Стверджує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 є ідентичними за змістом із клопотанням про його обрання, обставини, які висвітлені в клопотанні не змінюються, не здійснюється переоцінка ризиків і не обґрунтовується подальше їх існування.

На думку сторони захисту, прокурором не наведено доказів на підтвердження наявності ризиків, зокрема: переховування обвинуваченого від суду через тяжкість покарання за інкримінованими правопорушеннями; незаконного впливу на потерпілого, свідків, експертів у провадженні шляхом їх переконання, залякування, схиляння їх до зміни наданих ними показань узгодження своїх показань з ними; можливість обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити кримінальне правопорушення.

Апелянт вказує, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Вважає, що у клопотанні прокурора не наведено жодного обґрунтування того, чому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із встановленням процесуальних обов`язків, або застави, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Для забезпечення участі в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 розгляд справи було призначено в режимі відеоконферненції з ДУ «ЛУВП №19», однак у зв`язку з відсутністю електроенергії у ДУ «ЛУВП №19», забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконферненції не видалось можливим.

Враховуючи думку захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про законність ухвали суду, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Франківського районного суд м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0001330 від 15 травня 2019 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 26 грудня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості внесення застави.

При прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 ; вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, що дозволяє застосувати до нього запобіжний захід, пов`язаний із позбавленням волі; відсутність на даний час джерела доходу.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_8 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, апелянтом не доведено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про незаконність ухвали, то такі є безпідставними, оскільки судом належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також надано мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які встановлені судом при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби, або у вигляді застави.

Правових підстав для обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це просить сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 26 грудня 2022 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 26 грудня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3