КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/3909/2022 Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Єдиний унікальний номер 761/2614/22 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000878, внесеного до ЄРДР 2 квітня 2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Підгорне Дніпропетровської обл., громадянин України, розлучений, зі слів, має на утриманні двох дітей, один з яких повнолітній, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зі слів, незадовго до затримання працюючий будівельником, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання у м. Києві, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 3 ст. 78 КК України, за правилами, передбаченими ст. 71, ст. 72 КК України частково приєднано до покарання ОСОБА_6 невідбуту частину покарання, що було призначено вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року, остаточно призначено для ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 2 квітня 2022 року приблизно о 15.00 год, перебуваючи у приміщенні хостелу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (приміщення хостелу), перебуваючи у коридорі хостелу, побачив раніше знайомого йому ОСОБА_9 , до якого у ОСОБА_6 була особиста неприязнь.
В цей час, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, 2 квітня 2022 року не пізніше 15. 00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні хостелу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті, якій проживав, а саме у кімнаті № 1, взяв молоток, після чого у коридорі хостелу, стоячи навпроти ОСОБА_9 , передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я останнього, діючи умисно, з мотиву раніше виниклих особистих неприязних стосунків, наніс останньому один удар молотком, який тримав у своїй правій руці, в область лівої тім`яної ділянки, тобто в область тіла, де розташовані життєво важливі органи людини.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: відкриту черепно-мозкову травму - рана (визначена клінічними лікарями як рубана) у тім`яно-скроневій ділянці зліва, яка має сполучення із ділянкою перелому (вдавленого) лівої тім`яної кістки.

Строк відбування покарання для ОСОБА_6 обчислюється з моменту затримання з 2 квітня 2022 року, зараховано до нього термін його попереднього ув`язнення в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 2 квітня 2022 року по дату набрання вироком законної сили за чинними правилами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, у виді тримання під вартою без визначення розміру застави для ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, - залишено застосований.
Цим вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в бік пом`якшення покарання, скасувати рішення суду першої інстанції, дослідити правильність кваліфікації та обставини, що пом`якшують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що судом першої інстанції, при ухвалені оскаржуваного вироку не було взято до уваги положення ст. ст. 66, 69 КК України: щире дієве каяття та активне сприяння слідству розкритті злочину, відшкодування збитку і шкоди, що підтверджується тим, що потерпілий не має майнових претензій та просив суду суворо не карати обвинуваченого, про що і зазначено у вироку, а також акцентував увагу на те, що злочин вчинено під впливом погрози, примусу і загрози його життю і здоров`ю, що підтверджується показаннями, де в нього вимагали гроші за невідоме йому розбите скло автомобілю, погрожували ножем, погрожували вбити, і тому злочин вчинено у стані сильного душевного хвилювання, спровокованого аморальними діями осіб.
Звертає увагу обвинувачений в апеляційній скарзі, що як і зазначено у оскаржуваному вироку, а також у обвинувальному акті, два дні розпивали алкогольні напої, порушували спокій та порядок в хостелі, вимагали в нього гроші і погрожували йому ножем.

Потерпілий, належним чином повідомлений про день та час апеляційного розгляду, до суду не з`явився, будь-яких клопотань або заяв не подавав.
Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та захисника, які просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, уточнивши в цій частині вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

За змістом журналів судового засідання та вироку суд розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, зазначивши, що обвинувачений свою вину визнав, дав показання, які повністю відповідають обставинам, викладеним у вироку.

Проте, вказаний висновок суду першої інстанції суперечить даним, зафіксованим у матеріалах провадження.

Так, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду за такою процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим та іншими учасниками цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 ККУкраїни.
За змістом ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, процедуру судового розгляду, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, застосовано бути не може.

За висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що під час надання показань в суді першої інстанції обвинувачений зазначив про те, що він не мав умислу наносити потерпілому тілесні ушкодження, а це сталося випадково, що у ході конфлікту один із сусідів ударив його, а інший, східної зовнішності, у нецензурній формі висловив йому погрозу зарізати його ножем та почав їм розмахувати. Він, ОСОБА_6 , бажаючи захистити себе, замахнувся молотком, який мав при собі з метою ударити по руці особу, яка тримала ніж. В цей момент потерпілий ОСОБА_9 раптово виступив перед особою з ножем, внаслідок чого отримав удар молотком по голові. Він, ОСОБА_6 , неприязних відносин особисто з ОСОБА_9 не мав, останній у конфлікті фактично участі не брав.

Більш того, з показань потерпілого в суді першої інстанції встановлено, що у хостелі виник конфлікт. Він почув гуркіт з кімнати обвинуваченого та побачив, як двері кімнати відчинились, і з них задом вийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при чому ОСОБА_10 був попереду, ближче до входу в кімнату, а ОСОБА_11 поставив ногу в дверний прохід, щоб унеможливити зачинення дверей. Як він зрозумів, йшла сварка з приводу розбитого скла. Він підійшов ближче, відбувалась штовханина, обвинувачений взяв у руки якийсь предмет з ручкою, як пізніше виявилось молоток, та замахнувся ним на ОСОБА_10 . Руслан відійшов, і молоток ударив його, ОСОБА_9 , по голові.

Таким чином, обвинувачений, зазначивши, що визнає вину у повному обсязі, фактично заперечував обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, і обставини події були підтверджені частково і потерпілим. Вказані обвинуваченим та потерпілим обставини суперечать висунутому обвинуваченню, що не давало підстав суду для застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім того, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого за вказаних ним обставин, відповідно до яких ним фактично не визнаються та ставляться під сумнів обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, без належного аналізу всіх доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, є передчасним.
Встановлені порушення, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, є істотними та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України відповідно до вимог ст. 409, ч. 1 ст. 412 та ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду в суді першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідити обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за наслідками якого постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, у зв`язку з чим доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, у тому числі щодо обставин події, кваліфікації та покарання, підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції, а томуапеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 419, ч. 1 ст. 405, ч. 3 ст. 331 КПК України вважає необхідним розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Вирішуючи дане питання, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, у період іспитового строку, встановленого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року, на даний час, згідно наявних матеріалів, у провадженні цього ж суду є ще одне кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з чим продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому колегія суддів доходить висновку про залишення без змін застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає необхідним продовжити тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, тобто, до 28 січня 2023 року включно.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів, тобто до 28 січня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4