ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3412/22 Справа № 201/7190/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 жовтня 2022 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для його належного оформлення.

Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що виклад самих фактичних обставин суперечить поданому клопотанню, оскільки при їх викладі зазначається про те, що ОСОБА_9 , при вчиненні інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння, діяв умисно, що в свою чергу говорить про те, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, в той же час, слідчий у клопотанні просить застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру, оскільки останній за своїм психічним станом не усвідомлював і не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, а отже, викладені обставини свідчать про те, що стороною обвинувачення не було належним чином встановлено фактичні обставини суспільно-небезпечного діяння. Крім того, суд вказав, що у клопотанні зазначено і перелічено докази, якими підтверджується вина ОСОБА_9 , що взагалі не передбачено положеннями ст. 291 КПК України і є порушенням вимог до оформлення такого клопотання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на те, що суд, повертаючи обвинувальний акт, вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення та оцінки доказів, чим вийшов за межі своїх повноважень щодо проведення підготовчого судового засідання. Вказує, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам КПК України і містить усі необхідні відомості. Зазначає, що перелічені у клопотанні докази обгрунтовують доводи, викладені в ньому, без розкриття фактичних відомостей, які містять ці докази. Звертає увагу, що чинний КПК України не містить заборон щодо викладення інших, ніж перелічені у ст. 291 КПК України, відомостей, які сторона обвинувачення вважає за необхідне зазначити. Вважає, що повернення суддею першої інстанції клопотання погіршує становище ОСОБА_9 та призводить до затягування розумних строків судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд.

Захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 усудовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, в ухваленні рішення брав участь суддя, який відповідно до ст. 75 КПК України підлягав відводу; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає непереконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

В силу вимог ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має, зокрема, відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що суд ухвалив судове рішення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 вимогам закону та повернув його прокурору для усунення недоліків.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними та не відповідають вимогам закону.

Так, з аналізу змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 слідує, що слідчий у клопотанні неодноразово вказував, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану, а також звертаючись з клопотанням про застосування примусового заходу медичного характеру, слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вказавши при цьому, що дії останнього характеризуються умисною виною, що відповідає діянням осудної особи, проте його висновки не узгоджуються з твердженням про неосудність особи, яка виключає цю форму вини.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Бажання полягає у прагненні особи досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення, а мету становить конкретно сформульоване уявлення особи про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Крім того, відповідно до статті 505 КПК України предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не порушується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета й мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, клопотання містить протиріччя в частині викладу фактичних обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння та виду примусового заходу, застосування якого потребує ОСОБА_9 , який, перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність мати умисел і мету.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду в частині необхідності повернення клопотання прокурору.

При цьому, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення скарги прокурора, оскільки вважає, що висновок суду не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Таким чином, невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру, на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4