У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000189 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 лютого 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пантаївка м. Олександрія Кіровоградської області, з загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 та 2022 року народження, працює водієм в ПП "Авто-Віола Плюс", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання, у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Повторно дослідити висновок комплексної судової автотехнічної експертизи, експертизи відео-звукозапису та фототехнічної експертизи від 31.10.2018р. за №19459/20711/20712 та допитати експерта ОСОБА_9 в частині авто технічної експертизи дослідження обставин та механізму ДТП. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 444 /тринадцять тисяч чотириста сорок чотири / грн. 00 коп. та моральної шкоди 44 676 /сорок чотири тисячі шістсот сімдесят шість/ грн. 00 коп.

Стягнуто з Приватного підприємства "Авто-Віола плюс" на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 55324 /п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять чотири/ грн. 00 коп.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 30.07.2018 року №418, №419, від 31.10.2018 року №19459/20711/20712) в сумі 14157 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 00 коп. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджуючись із рішенням суду, в частині призначеного покарання, вважає його таким, що не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим. Вказує, що в ході досудового розслідування та судового розгляду процесуальна поведінка ОСОБА_6 була спрямована виключно на встановлення об`єктивної істини щодо встановлення обставин кримінального правопорушення, останній приймав активну участь у слідчих діях та всіх судових засіданнях, вчинив необережний злочин, у стані сп`яніння не перебував, залишився на місці пригоди до приїзду працівників поліції та сприяв встановленні та фіксації обставин правопорушення. Зауважує, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи та сталі соціальні зв`язки, одружений має двох неповнолітніх дітей.

Крім того, апелянт вказує, що 03.02.2022р. з метою усунення протиріч, неповноти досудового розслідування, сторона захисту зазначаючи про істотне значення обставин та механізму ДТП для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, звернулась з клопотанням про надання органу досудового розслідування доручення щодо проведення слідчого експерименту з перевірки технічної спроможності показів учасників пригоди, а також про призначення відповідної судової комплексної авто технічної експертизи. Однак судом у задоволенні зазначених клопотань відмовлено.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що21.06.2018 року приблизно о 09:45 годині, ОСОБА_6 , який перебуває на посаді водія у приватному підприємстві "Авто-Віола Плюс", керував маршрутним таксі - автобусом марки "РУТА 25", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічну несправність ходової системи, та рухався у денний час доби, при ясній погоді, без опадів, у крайній правій смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини пр.Центрального у м.Миколаєві, яка має по три смуги у кожному напрямку, розподілені алеєю, зі сторони вул.Садової у напрямку вул.Соборної, зі швидкістю приблизно 70 км/год. При цьому, у салоні вказаного автобусу перебували пасажири, приблизною кількістю 18-19 осіб, яких ОСОБА_6 перевозив по маршруту №21 "Миколаїв пасажирський - Намив". Технічна несправність ходової частини автобусу марки "РУТА 25", реєстраційний номер НОМЕР_1 , полягала у встановленні на задню вісь транспортного засобу коліс із різним малюнком протектора, що не відповідає вимогам п.31.4 та п.31.4.5 "а" Правил дорожнього руху України, та суперечить вимогам п.6.3.1 ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання".

В цей же час, пішохід ОСОБА_11 , перебуваючи в районі регульованого світлофорними об`єктами перехрестя пр.Центрального та вул.Мала Морська у м.Миколаєві, на тротуарі, справа по ходу руху автобусу "РУТА 25", реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочав переходити проїзну частину пр.Центрального по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 "зебра" та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 "Пішохідний перехід", рухаючись справа наліво по ходу руху автобусу "РУТА 25", реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, пішохід ОСОБА_11 вийшов на проїзну частину пр.Центрального та розпочав її пересікати на червоний сигнал світлофора для руху пішоходів у обраному ним напрямку, що не відповідає вимогам п.п.4.9, 8.7.3 "е" Правил дорожнього руху України.

При наближенні до зазначеного пішохідного переходу та регульованого перехрестя пр.Центрального та вул.Малої Морської, водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п.2.3 "б", 12.3, 12.4, 12.9 "б" Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_11 , який розпочав рух у напрямку проїзної частини пр.Центрального справа наліво по ходу руху його транспортного засобу, та якого ОСОБА_6 об`єктивно спроможний був заздалегідь виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автобусу аж до повної його зупинки, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість. При цьому, ОСОБА_6 , керуючи автобусом "РУТА 25", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 70 км/год., що перевищує дозволену швидкість у населених пунктах - 50 км/год. та що робити водієві заборонено, внаслідок чого правим дзеркалом заднього виду скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину пр.Центрального. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2. ст.286 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

У своїй апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи вид та строк основного покарання, яке призначене судом першої інстанції, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України та зменшити строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Доводи апелянта, в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, колегія суддів вважає слушними з таких підстав.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, та вчинене з необережності, наслідки діяння (смерть потерпілого ОСОБА_11 ), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 та 2022 року народження, за місцем роботи в ПП "Авто-Віола Плюс" характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що причиною ДТП стала також поведінка потерпілого, який в порушення вимог п.п.4.9, 8.7.3.»е» Правил дорожнього руху України, пересікав проїзну частину дороги на червоний сигнал світлофора, та особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, визнав вину, розкаявся у вчиненому, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке хоча і є тяжким, проте необережним злочином, його наслідки та конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого безпосередньо після події, який на наступний день телефонував потерпілим пропонував фінансову допомогу, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, в зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки. Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує досудову доповідь, де зазначено, що з урахуванням інформації, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високу небезпеку для суспільства.

Також колегія суддів враховує, що протягом досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_6 не ухилявся від органів слідства та суду, а також враховує позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, який в ході судового та апеляційного розгляду належним чином виконував свої обов`язки, будь-яких порушень порядку в судовому засіданні не допускав, що свідчить про сумлінне ставлення обвинуваченого до виконання своїх процесуальних обов`язків та дає підстави вважати, що він належним чином зможе виконати обов`язки, які слід покласти на нього на підставі ст.76 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_6 - змінити, в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді