Справа № 293/981/22
Провадження № 1-кп/293/223/2022
УХВАЛА
23 листопада 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисниа ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000111 від 16.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України

та по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

22.11.2022 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60 діб.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказала, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років, відсутність постійного місця роботи та законних джерел доходів, враховуючи вік обвинуваченого та стан його здоров`я, може переховуватись від суду. ОСОБА_8 може впливати на свідків та потерпілих, оскільки проживає з ними в одному селищі.

Вказує, що ОСОБА_8 будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, та надалі вчиняв кримінальні правопорушення, про свідчать відомості про притягнення останнього до відповідальності згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 10.04.2020 та згідно вироку Корольовського районного суду міста Житомира від 25.11.2021. Таким чином прокурор вважає, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може не припиняти свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Прокурор вважає, що запобігання наведеним ризикам та забезпечення належної процесульної повідінки обвинуваченого ОСОБА_8 можливе винятково у разі застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики визначені п.п. 1,3,5, ч.1 ст. 177 КПК України станом на день вирішення даного клопотання прокурором недоведені. Вважає, що можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, що надасть змогу контролювати поведінку ОСОБА_8 та запобігти ризикам, зазначеним прокурором. Вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є непропорційним втручанням у право на волю обвинуваченого, зокрема, і з тих підстав, що останній обвинувачується не у вчиненні насильницького злочину.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник та потерпіла щодо клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Ухвалою від 29.09.2022 суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 діб з дня постановлення ухвали, тобто до 28.11.2022 (включно).

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

При розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч.3 ст.185 КК України). Санкція статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, а також впливати на свідків та потерпілих.

Разом з тим той факт, що обвинувачений до затримання не працював, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, свідчить про відсутність зменшення ризиків, які слугували підставою для обрання тримання під вартою передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд також дійшов висновку, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені ст. п.п. 3,5, ч.1 177 КПК України, зокрема щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на іншого обвинуваченого, свідків та потерпілих в цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , свідки та потерпілі проживають з обвинуваченим ОСОБА_8 в одному населеному пункті.

Водночас суд приймає до уваги що ОСОБА_8 неодноразово судимий, що вказує на схильність останнього до вчинення нових правопорушень.

Оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд вважає, що клопотання прокурора є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На думку суду, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_8 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доводи ж захисника про те, що запобігти ризикам, визначених ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може більш м"який запобіжний захід такий як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю суд не розцінює як доведені.

До того ж саме посилання захисника на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у ненасильницькому злочині не виключає застосування до останнього такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню. Щодо заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий арешт із застосуванням електронних засобів контролю суд дійшов висновку про його відмову.

На підставі викладеного,керуючись ст. 177,178,183, 314-316, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000111 від 16.01.2022 за ч.3 ст. 185 КК України на строк 60 діб з дня постановлення ухвали, тобто до 22.01.2023 (включно).

3. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю відмовити.

4. Копію ухвали направити учасникам судового провадження, СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)".

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_9