Справа № 368/392/22
провадження № 1-в/368/73/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя - ОСОБА_1
При секретарі - ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор - ОСОБА_3

представник ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5 .

Представник трудового колективу - ОСОБА_6

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_8 , про заміну покарання більш м`яким покаранням в порядку, передбаченому ст. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який має інвалідність ІІІ групи, засудженого:
- 08.07.2019 Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 09.01.2020 року Чернігівським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року у відношенні ОСОБА_5 змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- 14.07.2020 року Верховним Судом ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2020 р. скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції;
- 05.11.2020 року Чернігівським апеляційним судом вирок Чернігіського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року та Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05.11.2020 року змінено, пом`якшено основне покарання за ст. 286 ч. 3 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі,-
- який з 19.02.2020 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 15.07.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», суд, -

В С Т А Н О В И В :
19.05.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_8 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який має інвалідність ІІІ групи, засудженого:
- 08.07.2019 Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 09.01.2020 року Чернігівським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року у відношенні ОСОБА_5 змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- 14.07.2020 року Верховним Судом ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2020 р. скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції;
- 05.11.2020 року Чернігівським апеляційним судом вирок Чернігіського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року та Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05.11.2020 року змінено, пом`якшено основне покарання за ст. 286 ч. 3 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі, -
- який з 19.02.2020 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 15.07.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
19.05.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/392/22, провадження № 1 в/368/73/22.
В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька ВК (№115)» ОСОБА_9 подання установи виконання покарань підтримав, та просив його задовольнити., зазначивши при цьому, що станом на 14.07.2022 року у засудженого ОСОБА_5 залишився невідбутий термін основного покарання у виді 4 (чотриьох) років 98 днів позбавлення волі.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, засуджений ОСОБА_5 підтримав подання установи виконання покарань, та заявив клопотання про застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.

На запитання суду засуджений заявив, що після можливого звільнення з місць позбавлення волі має намір працювати та вдшкодовувати потерпілій стороні збитки, заподіяні злочином.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, предстаник трудового колективу ОСОБА_6 підтримав подання колонії, та підтримав клопотання засудженого.

Зазначив, що знає засудженого близько 20 ти рокеів, знає його лише з позитивної сторони.

Гарантував працевлаштування засудженого ОСОБА_5 після гіпотетичного його звільнення з місць позбавлення волі.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, прокурор, - начальник Кагарлицькогго відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, та заперечував проти задоволення клопотання засудженого щодо заміни йому невідбутого терміну основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, так як вважає, що така заміне буде не співмірна з обставинами сколєного злочину, а, особливо, - наслідкам від скоєння злочину.

Суд позитивно оцінює правову позицію прокурора, так як вважає, що вона грунтується на об`єктивних обставинах справи, які встановлені судом в судовому засіданні, також така позиція прокурора повністю обумовлена нормами матеріального права (положення КК, ППВСУ, КВК), який врегульовано підстави, умови та порядок застосування до засуджених пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України.

Суд, вислухавши позицію представника установи виконання покарань та засудженого, які подання установи підтримали, вислухавши правову позицію прокурора, який категорично заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволення подання установи про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України умовно дострокового звільнення, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігів, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який має інвалідність ІІІ групи, засуджений:
- 08.07.2019 Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 09.01.2020 року Чернігівським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року у відношенні ОСОБА_5 змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- 14.07.2020 року Верховним Судом ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2020 р. скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції;
- 05.11.2020 року Чернігівським апеляційним судом вирок Чернігіського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року та Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05.11.2020 року змінено, пом`якшено основне покарання за ст. 286 ч. 3 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі, -
- який з 19.02.2020 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 15.07.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)»

Початок строку покарання: «19» лютого 2021 року.
Кінець строку покарання: «19» жовтня 2026 року.
1/3 строку покарання: «09» травня 2022 року.

Станом на 14.07.2022 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 4 (чотири) роки 98 днів.

Відповідно, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка передбачає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна судом призначеного основного покарання більш м`яким, з огляду на те, що, дійсно, в діях засудженого формально містяться формально юридичні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України (відбуття певної частини призначеного покарання), проте, на думку суду, - відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Так, що стосується наявності формально юридичних підстав для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання на більш м`яке, то суд зазначає наступне:
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:

1. 05.01.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.

2. 01.04.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.

3. 01.07.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.

4. 07.10.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.

5. 06.01.2022 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.

6. 01.04.2022 р. За добросовісне ставлення до праці на контрагенському Подяка Нач. ВК
об`єкті.
стягнення:

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не має.

Звісно, на перший погляд, - засуджений ОСОБА_5 має заохочення, проте, - це, на думку суду, - ще не свідчить про ту обставину, що ОСОБА_5 в будь якому випадку заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, так як при прийнятті рішення враховуються і чинники (оціночні обставини), які суттєво впливають на вирішення питання по суті, та які судом вказано нижче.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
При вирішенні питання щодо застосування положень ст. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Так, що стосується формально-юридичних підстав застосування пільги у виді заміни призначеного покарання більш м`яким, то вони передбачені ст. 82 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/3 частини строку основного покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним:
- перш за все, до засудженого ОСОБА_5 слід використовувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбалення волі строком на 6 (шести) років 8 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді:
- позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно, згідно з положеннями 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, як де юре (формальні підстави застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 14.07.2022 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 09 травня 2022 року.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, то такі є в наявності в повному обсязі.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які необхідні для застосування положень ст. 82 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за час, який послідував після скоєння злочину, за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 82 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_10 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 82 КК України, яка є пільгою для засудженого, який має її отримати, в діях засудженого ОСОБА_5 повинна бути системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень, є не правом, а обов`язком засудженого.

Причому, - отримані заохочення повинні бути не лише за сумлінне ставлення до праці, а й за зразкову поведінку в установі виконання покарань.

Суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не має заохочень за зразкову поведінку в установі виконання покарань, що, на думку суду, - не може свідчити про його стабільну правослухняну поведінку, та ставлення на шлях виправлення та перевиховання, можливість його самокерованої правослухняної поведінки.

Окрім того, - в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, в той же час суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим, а, з огляду на обставини справи, які судом вказані вище, поведінка засудженого ОСОБА_11 не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених в розрізі не ставлення до праці, а в розрізі зразкової поведінки в установі виконання покарань.
Отже, суд відноситься критично до висновку комісії установи щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання мав позитивну характеристику за місцем відбування покарання, та став на шлях виправлення та перевиховання та заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, так як, як вбачається з матеріалів справи, - Ахременко має заохочення за ставлення до праці на контрагенському об`єкті (не в сутанові виконання покарань), а за зразкову поведінку засуджений взагалі не мажє заохочень.
Щодо відсутності діючих стягнень, (взагалі не притягувався до дисциплінарної відповідальності, чи дисциплінарні стягнення зняті чи погалені в установленому законом порядку), то така обставина сама по собі не може самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - чого в поведінці засудженого ОСОБА_5 , - немає.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 , - ще остаточно не став на шлях виправлення та виховання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації, так, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 спрямовані на добросовісне відношення до праці поза межами установи виконань з метою отримання заохочення, та, відповідно, - створення передумов для застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання судом у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, в той же час, критерії, по яких можливо оцінити поведінку засудженого, - в даному випадку взагалі відсутні.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків.
Суд наголошує на тій обставині, що застосування до засуджених положення ст. 82 КК України, - це є нічим іншим, як застосування державною в особі суду пільги до засудженого, причому, - таку пільгу засуджений отримує лише в тому випадку, коли своєю сумлінною поведінкою (переосмислення своєї злочинної поведінки, визнання вини, щире каяття) та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання та ставлення своєї поведінки на колії правослухняності, - чого немає в поведінці засудженого ОСОБА_5 .

Так, суд визнає, що в діях засудженого ОСОБА_5 є зразкове ставлення до праці, проте, - в його діях взагалі практично відсутня сумлінна поведінка.

Суд вважає, що засуджений просто намагається досягнути обставини, які б дали змогу уникнути в подальшому відбування ним покарання у виді позбавлення волі (це відбування певного терміну покарання, по сплину якого виникає право на пільгу), - без здійснення з його боку юридично значущих дій, - як то мати системність отримання заохочень за зразкову поведінку, щирого визнання вини, відшкодування шкоди потерпілій стороні, участь в суспільному житті колонії, тощо.

Далі, при відмові у застосуванні до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом більш м`яким покаранням, - судом було враховано аналіз особи засудженого ОСОБА_5 як у загально соціальному плані, так і в плані його потенційної небезпеки, було враховано наслідки, що настали унаслідок скоєного ОСОБА_5 злочину:

- суд враховує ту обставину, що заохочення повинні бути отримані як за добросовісне відношення до праці (як в даному випадку, - є в наявності), а й за зразкову поведінку в установах виконання покарань, - чого в діях засудженого ОСОБА_5 , - немає, а тому його поведінка не може бути прикладом для інших засуджених;

- також суд враховує ту обставину, що внаслідок злочину, який скоїв саме ОСОБА_5 - загинул двоє осіб, одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд вважає, що відбуття такого незначного терміну покарання, яке відбув засуджений ОСОБА_5 , та його, фактично звільнення з місць позбавлення волі, - не відповідатиме тяжкості наслідків, є юридичною дією, яка не співрозмірна з заподіяною шкодою;

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким у виді виправних робіт, - на даному етапі відбування покарання, - є не співрозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання, особі засудженого.

Так, суд наголошує на тій обставині, що внаслідок скоєння злочину засудженим ОСОБА_5 загинуло двоє осіб та одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, а тому відбування покарання у виді позбавлення волі лише на протязі двох років, - є неспівмірним із заподіяною шкодою.
Так, невідбутий термін покарання у засудженого ОСОБА_5 становить більше 4 (чотирьох) років, а засуджений бажає, щоб йому замінили такий вид покарання та такої тривалості лише на 2 (два) роки виправних робіт (суд імперативно обмежений в максимальному термміні призначення виправних робіт, який регламентовано положенням ст. 57 КК України), - що, на думку суду, - далеко від поняття співмірності та законності.
- засуджений має заохочення лише за сумлінне ставлення до праці, поруч з цим не має заохочень за сумлінну поведінку в установах виконання покарань, що, на думку суду, - не може свідчити достеменно про його належну поведінку під час відбування покарання, а для досягнення наявності оціночних підстав для застосування пільги, слід враховувати весь комплекс даних, які також мають важливе значення при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги у виді заміни призначеного судом покарання більш м`яким;

- з огляду на обставини, які вказані судом вище, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_12 не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації колонії про те, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання;

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом бульш м`яким покаранням, зокрема, - на такий вид покарання, як виправні роботи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, - виправні роботи, а тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо заміни засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, - на виправні роботи, - на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України (заміна покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт) до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання прозаміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Також суд зазначає, що відмова у задоволенні подання установи виконання покарань, та відмова в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до засудженого положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - однозначно тягне за собою відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому покарання з позбавлення волі на виправні роботи, так як призначення більш м`якого покарання у виді виправних робіт є похідним від застосування ст. 82 КК України, в застосуванні чого судом відмовлено з мотивів, які судом вказано вище.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався положеннями Конституції України, раїни, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ст.ст. 12, 25, 82, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_8 , про заміну покарання більш м`яким покаранням в порядку, передбаченому ст. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який має інвалідність ІІІ групи, засудженого:
- 08.07.2019 Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 09.01.2020 року Чернігівським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року у відношенні ОСОБА_5 змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- 14.07.2020 року Верховним Судом ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2020 р. скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції;
- 05.11.2020 року Чернігівським апеляційним судом вирок Чернігіського районного суду Чернігівської області від 08.07.2019 року та Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05.11.2020 року змінено, пом`якшено основне покарання за ст. 286 ч. 3 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі,-
- який з 19.02.2020 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 15.07.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1