ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №199/2675/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1470/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.4 ст.189 КК України
УХВАЛА
Іменем України

24 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Валки Харківської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.09.2022 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора. Обрано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.Обрано щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.Обрано щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовіності, того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України щодо кожного обвинуваченого.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисники обвинувачених подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки вона є незаконною, необґрунтованою такою, що не відповідає вимогам КПК України та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який заперечував проти апеляцій захисників, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 була заслухана думка прокурорів, захисників, представника потерпілого та наданні пояснення обвинувачених для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановив підстави для такого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинувачених, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи, з огляду на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні тяжких корисливих злочинів проти особи, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинення впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші правопорушення, оцінивши в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, а також взяв до уваги відсутність відомостей про офіційний прибуток, відомості про соціальні зв`язки, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти особи, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів захисників щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам п .п. 3, 4, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи дані про осіб обвинувачених, тяжкість покарання, що їм загрожує в разі визнання їх винними, інші обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, в тому числі ризик переховування обвинувачених від суду через усвідомлення імовірності визнання вини за висунутим їм обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинувачених під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Твердження апелянта щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.09.2022 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді