10 листопада 2022 року
Справа № 932/6642/22
Провадження №1-кс/932/3221/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, маючого середньо-спеціальну освіту одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 2 ст. 15 п.1, п.7 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась сторона обвинувачення із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч ч 2 ст. 15 п.1, п.7 ч.2 ст.115КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000889 від «06» листопада 2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 п.1, п.7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 06.11.2022 приблизно о 00 год. 13 хв., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи біля будинку розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклого словесного конфлікту між ОСОБА_6 , з одного боку, та потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з іншого боку, виникла сварка, яка переросла в бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , під час якої, потерпілі словесно образили ОСОБА_6 , у вказаний час у підозрюваного ОСОБА_6 , виник злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з мотивів особистих раптово виниклих неприязних стосунків.

Після чого ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи особливу зухвалість, відносно потерпілого ОСОБА_10 , керуючись метою заподіяти смерть потерпілому, із хуліганських мотивів, ігноруючи правила дорожньої поведінки, та бажаючи настання смерті потерпілому ОСОБА_10 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 з мотивів особистих раптово виниклих неприязних стосунків, помсти та явної неповаги до суспільства, ОСОБА_6 , сів за кермо автомобілю MERCEDES-BENZ S 500 L, державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність о 00 год. 17хв., ОСОБА_6 , повернувся на місце вчинення кримінального правопорушення, де він побачив іншого потерпілого ОСОБА_11 , з яким у нього напередодні був конфлікт, побачивши ОСОБА_11 , підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи особливу зухвалість, відносно потерпілого ОСОБА_11 , керуючись метою заподіяти смерть потерпілому, із хуліганських мотивів, ігноруючи правила дорожньої поведінки, та бажаючи настання смерті потерпілому ОСОБА_11 , продовжуючи реалізувати свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті з мотивів особистих раптово виниклих неприязних стосунків, помсти та явної неповаги до суспільства, ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобілю MERCEDES-BENZ S 500 L, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , після чого рухаючись на вказаному автомобілі прямо по проїжджій частині прямо здійснив повторний наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі.

Після чого потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, лікарі якої надали потерпілим потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , невідкладну медичну допомогу, чим врятували потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від настання біологічної смерті. .

Своїми умисними діями спрямованими на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , ОСОБА_6 спричинив останньому, тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, своїми умисними діями спрямованими на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 , ОСОБА_6 спричинив останньому, тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої п`яткової кістки , та плюсневих кісток лівої кінцівки.

06.11.2022 ОСОБА_6 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.11.2022 ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1, п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1, п.7 ч. 2 ст. 115, котра підтверджується зібраними у проваджені матеріалами, та наявністю ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування, щоб уникнути покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення та ризику незаконного впливу на свідків, та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_6 , стануть відомі анкетні дані, номери телефонів, адреси проживання свідків, та потерпілих, в зв`язку з чим останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни їхніх показань, що може перешкоджати проведенню повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, просить суд обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала, навела обставини викладені в клопотанні, та просила його задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання посилаючись на необґрунтованість пред?явленої підозри, оскільки кваліфікація не відповідає фактичним обставинам справи, крім того, зазначила, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Підозрюваний ОСОБА_6 працює, має стійкі соціальні зв?язки, утримує двох неповнолітніх дітей, ризики, які зазначені стороною обвинувачення не знайшли свого підтвердження .

ОСОБА_6 в судовому засіданні просив обрати щодо нього більш м?який запобіжний захід аніж тримання під варто. Зазначив, що він потерпілих раніше не знав, нікого вбивати не збирався, потерпілі його били, при затриманні йому було викликана швидка допомога, та виявлено тілесні ушкодження, крім того дані особи викрали в нього грошові кошти. Він буде звертатись с заявою до поліції.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Змістом ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, визначення вказаного терміну в кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє. Водночас , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

Аналізуючи положення практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 15 п.1, п.7 ч.2 ст.115 КК України, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, з хуліганських мотивів.
При цьому, замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.

З досліджених в ході судового засідання матеріалів, відеозапису події, слідчий суддя не може зробити однозначного висновку щодо обґрунтованості саме підозри в скоєні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1,п.7 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до діючого законодавства слідчий суддя, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу зобов?язаний перевірити наявність обґрунтованої підозри.

Пункт 5 частини 5 статті 214 КПК містить поняття "попередня правова кваліфікація". Це свідчить про те, що кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).

Уточнення або зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, що є юридичною оцінкою вчиненого, наряду з можливими змінами фактичної сторони розслідуваного кримінального правопорушення, відбувається й через зміну раніше повідомленої підозри. Стаття 277 КПК не передбачає вимогу наводити у повідомленні про підозру (зміну раніше повідомленої підозри) обґрунтування прийняття такого процесуального рішення.

Той факт, що кримінальне провадження № 0000889 зареєстроване, свідчить про можливість (й обов`язок сторони обвинувачення) подальшого збирання доказів у цьому провадженні, що у свою чергу, не виключає можливості як подальшого уточнення правової кваліфікації кримінального правопорушення, у тому числі й до правової кваліфікації.

У той же час інші учасники кримінального провадження, ні слідчий суддя або суд не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Оскільки, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

При цьому слідчий суддя вбачає достатні і наявні докази які об?єктивно вказують на те, що підозрюваний причетний до подій, що відбулись 06.11.2022 року приблизно об 00 годин 13 хвилин за адресою м. Дніпро вул. Барикадна, 1 біля нічного клубу «Діп», та безпосередньо внаслідок його неправомірних дій потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження, тому не можливо говорити про повну відсутність підстав для вручення підозри.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне, у відповідності до довідки № 7985 від 06.11.2022 року у ОСОБА_6 виявлено забій голені, ссадна правого лівого колінного суглобу, забій поясничного відділу з права та зліва.

Щодо наявності ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, на котрі посилається сторона обвинувачення, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Однак, слід зауважити, наступне, посилання сторони обвинувачення жодним чином не обґрунтоване, всі висловлені доводи не мають жодного обґрунтування.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторам

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 офіційно працевлаштований тобто має постійне місце роботи та прибуток за рахунок котрого існує він та його родина.

ОСОБА_6 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, отже має стійкі соціальні зв?язки.

Окрім того, на території України введено військовий стан, під час котрого виїзд чоловіків за межі України заборонено, слідчому суді не надано документів на підтвердження того, що ОСОБА_6 відноситься до категорії осіб котрим такий виїзд дозволено (наявність трьох і більше неповнолітніх дітей, інвалідність тощо).

Також, слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_6 не тікав від поліції, котрі затримали його на стоянці автомобілів.

Таким чином, існування ризику втечі жодним чином не підтверджено та має абстрактний характер.

Крім того, слідчий суддя критично ставиться до наявності ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки дані вказівки є формальними та не підтверджується жодними матеріалами долученими до клопотання.

Відсутні будь які заяви та повідомлення свідків або потерпілих , стосовно того, що на них здійснюється будь-який тиск зі сторони ОСОБА_6 ..

Окрім цього посилання на те, що останньому, в ході досудового розслідування, в подальшому, стануть відомі адреси проживання свідків та потерпілих взагалі є дуже дивним, оскільки підозрюваний та його захисник отримали клопотання про обрання запобіжного заходу та додатки до нього котрі містять протоколи допитів з адресами свідків та потерпілих, а обмеження спілкування з даними особами можливе і при застосуванні більш м?якого запобіжного заходу.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння об?єктивно нічим не підтверджено.

Так відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи - захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Між тим клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру переховуватись та перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.

А з урахуванням обставин справи, особистості підозрюваного, того факту, що він має постійне місце роботи, не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді строкового домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю, з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, в межах строку досудового розслідування, тобто з 08 листопада 2022 по 06 січня 2023.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з Дніпропетровської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України , що дозволяє виїзд за межі України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на ВП № 7 ГУНП в Дніпропетровській області, старшого слідчого слідчої групи у даному кримінальному провадженні та старшого групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному та прокурору негайно після її оголошення.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1