ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/961/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/205/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, одружений, має середню-спеціальну освіту, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн з позбавлення права керування транспортними засобами строком один рік.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 7682,15 грн.

Згідно вироку, 20 травня 2020 року близько 19:00 години, більш точного часу ані під час досудового слідства, ані в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Вишневій в с. Старовірівка, Нововодолазького району Харківської області в напрямку перехрестя з вулицею Полтавський Шлях поблизу будинку № 6, в с. Старовірівка, Нововодолазького району Харківської області.

У ході руху на вищезазначеному автомобілі, на перехресті вул. Вишневої та вул. Полтавський Шлях, поблизу будинку № 6 в. с. Старовірівка Нововодолазького району Харківської області ОСОБА_7 проявив неуважність та грубо порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Порушення вимог даних ПДР України виявилось в тому, що ОСОБА_7 , не переконавшись у безпеці маневру та у відсутності інших транспортних засобів на головній дорозі, почав виконувати поворот ліворуч з вул. Вишневої, яка має грунтове покриття, на вул. Полтавський Шлях в с. Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, яка має асфальтне покриття, та виїжджаючи на нерегульованому перехресті на головну дорогу з другорядної, не поступився дорогою мотоциклу «ИЖ» червоного кольору, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення автомобіля з мотоциклом.

В результаті зіткнення водію мотоцикла ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/57-НВ/20 від 05 жовтня 2020 року, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: забійна рана голови; закрита травма хребта з компресійно-уламковим переломом тіла ІЛ хребця, компресійним переломом тіла Тh11-Тh12, L2-L3, посттравматичним стенозом спино-мозкового каналу на рівні ІЛ. За ступенем тяжкості вказані переломи хребців, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день) згідно з п. 2.2.1, 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

За висновком судової автотехнічної експертизи № 7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати, а провадження у справі закрити.

Вказує на те що вирок не ґрунтується на доказовій базі, а ґрунтується виключно на припущеннях та вибірковому підходу до доказів, без повного аналізу всіх доказів, які надані до суду прокурором

На думку захисника саме потерпілий порушив правила дорожнього руху, проте суд залищив це поза увагою.

23.05.2020 року внесено відомості до ЄРДР, але огляд місця пригоди (ДТП) проводиться лише 06.06.2020 року, коли ніяких слідів на місці ДТП не фіксується, тобто місця ДТП, схеми самого ДТП не має, тобто відсутня слідова інформація, а описується перехрестя і яким чином не маючи достовірних первинних даних щодо місця ДТП можливо встановити та зробити певні висновки щодо відповідності чи не відповідності дій водіїв транспортних засобів.

Також, звертає увагу на порушення ПДР свідком ОСОБА_10 п.10.4 ПДР.

Крім того ні свідчення обвинуваченого, ні свідчення самого потерпілого судом не беруться до уваги, а сам вирок ґрунтується лише на сумнівних свідченнях свідка ОСОБА_10 .

Зазначає, що просив допитати в суді експертів проте суд відмовив.

Наголошує на тому, що експертиза у справі фактично містить відомості щодо винуватості потерпілого у ДТП проте суд бере за основу вироку тільки ту частину експертизи, яка вказує на винуватість ОСОБА_7 .

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн. (вісімдесят п`ять тисяч гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Цивільний позов - задовольнити в повному обсязі.

Щодо рішення в частині залишення цивільного позову без розгляду зазначає, що в матеріалах справи відсутній страховий поліс, суд його не досліджував, а тому висновок про те що страхова компанія повинна відшкодовувати моральну і матеріальну шкоду є незрозумілим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, просили скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому підтримали апеляційну скаргу потерпілого в частині цивільного позову, вважали, що суд невмотивовано залишив цивільний позов без розгляду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення обох апеляційних скарг, при цьому пояснював що не заперечує проти скасування додаткового покарання, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Покази зазначених потерпілого та свідків є логічними, послідовними та несуперечливими.

В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий та свідки пояснювали хронологію подій, місце знаходження транспортних засобів, перед пригодою та після зіткнення, їх розташування на перехресті, швидкість їх руху.

Зокрема свідок ОСОБА_12 пояснював, що пропускав потерпілого, який їхав зі швидкістю 50 км/год та рухався по головній дорозі, при цьому обвинувачений виїжджав з другорядної дороги та не пропустив потерпілого, сталася ДТП. Зіткнення сталося на смузі руху потерпілого.

Крім того суд першої інстанції дослідив ряд доказів у справі та надав їм належну оцінку.

Зокрема судом було досліджено протоколи слідчих експериментів та досліджено висновки судової автотехнічної експертизи № 7/1462СЕ-20.

З дослідницької частини висновку №7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року вбачається, що при складанні висновку за показаннями свідка ОСОБА_12 експерт здійснив розрахунки з урахуванням швидкості мотоцикла «ИЖ» 70 км/год ( як зазначав свідок ОСОБА_12 при проведення слідчого експерименту), так і з урахуванням швидкості мотоцикла «ИЖ» 50 км/год (максимально допустима швидкість руху в населених пунктах) та визначив, що оскільки в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 експлуатував мотоцикл «МЖ» з непрацездатним переднім гальмом, при цьому рухався в населеному пункті зі швидкістю 70 км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах (50 км/год), то, в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.п. 2.3 а), 12.4 та 31.1 Правил дорожнього руху. Однак, оскільки в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_13 не мав технічної можливості запобігти зіткненню як при русі зі швидкістю 70 км/год та гальмуванні тільки заднім гальмом, так і при русі з максимально допустимою швидкістю в населених пунктах (50 км/год) та гальмуванні переднім і заднім гальмом, то, невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 2.3 а), 12.4 та 31.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. Отже, в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходилися б в причинному зв`язку з даною ДТП.

При цьому експерт робить примітку, де зауважує що, оскільки в показаннях свідка ОСОБА_12 не вказано, яку відстань подолав мотоцикл «ИЖ» в гальмуванні до зіткнення, при проведенні дослідження експерт виходив з того, що до зіткнення мотоцикл «ИЖ» рухався без гальмування. При русі до зіткнення в загальмованому стані відстань, на якій знаходився мотоцикл «ИЖ» від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_9 буде менше, ніж встановлена під час проведення дослідження. Тому, водій ОСОБА_9 тим більш не буде мати технічної можливості зупинити мотоцикл «ИЖ» до місця зіткнення.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений фактично погодився з тим, що він виїжджав з другорядної дороги та не пропустив потерпілого, тобто фактично ОСОБА_7 визнав факт порушення ним Правил дорожнього руху.

Поряд з цим, сторона захисту не оспорюючи факт порушення Правил дорожнього руху, в своїй апеляційній скарзі посилається на винуватість обох водіїв, вказуючи на порушення ПДР з боку потерпілого.

Колегія суддів вказує, що судовий розгляд в суді першої інстанції проводився в межах пред`явленого обвинувачення саме водію ОСОБА_7 .

Водію ОСОБА_9 в цьому кримінальному провадженні обвинувачення не пред`являлось, а тому ці обставини не є предметом судового розгляду.

Захисник в суді апеляційної інстанції пояснював, що після ДТП на потерпілого також складався протокол про адміністративне правопорушення, проте адміністративні матеріали до суду на розгляд не передавалися, а відповідно вина потерпілого у вчиненні адміністративного правопорушення не встановлювалася.

При цьому винуватість у порушенні Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_7 встановлена судом першої інстанції та такі його дії знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, внаслідок якої потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За таких обставин, доводи сторони захисту про односторонність судового розгляду, його неповноту, припущення в судовому рішенні - не приймаються колегією суддів.

Також не заслуговують на увагу і посилання захисника на начебто нерозгляд його клопотань, зокрема про допит експерта.

На аркуші 99 Т.2 міститься ухвала про відмову у допиті експерта та призначення судово-психологічної експертизи.

Вказана ухвала є законною та мотивованою.

Отже, дослідивши всі зібрані докази, суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

З огляду на вказане, колегія суддів відкидає доводи сторони захисту щодо оспорювання фактичних обставин справи та незгоду з законністю отриманих доказів у справі.

При цьому сторонам були створені належні умови, були задоволені клопотання про допит свідків як сторони захисту так і сторони обвинувачення.

Підсумовуючи викладене, колегія судді зазначає. що наведені в апеляційній скаргзі мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 основного покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжкого, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, утриманців не має, характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у наркологічному диспансері та лікаря-психіатра не перебуває, не перебуває на обліку Нововодолазького РВ філії державної установи «Центр пробації» в Харківській області, не рахується на військовому обліку військовозобо`язаних, не перебуває на обліку у центрі занятості

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та призначення більш суворого покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

Що стосується прохання обвинуваченого та його захисника про можливість скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів зазначає наступне.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений визнав порушення ним правил дорожнього руху, повідомив про те, що він не відмовляється від відшкодування шкоди потерпілому, завданою його діями.

Крім того наголошував, що він працює водієм і водійське посвідчення йому потрібне для роботи та відповідно без посвідчення водія він буде позбавлений джерела доходів.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України на час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбачала альтернативу в призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів, враховуючи позицію сторони захисту та відомості про особу обвинуваченого, вважає за можливе змінити оскаржуваний вирок та виключити призначення додаткового покарання.

Окрім іншого, потерпілий в своїй апеляційній скарзі посилається на порушення з боку суду першої інстанції в частині вирішення питання про задоволення цивільного позову потерпілого.

Колегія суддів вважає такі доводи слушними та обґрунтованими, а рішення суду в цій частині невмотивованим та таким, яке підлягає скасуванню.

Так, згідно з ч.2. ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. У відповідності до частини 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції вказано, що в разі якщо особа була застрахована, то перш ніж пред`являти позовні вимоги до застрахованої особи, позивач має звернутись до страхової компанії, а потім вже в разі отримання відмови має звертатись з відповідним позовом, в даному випадку до особи яка визнана винною у вчиненні ДТП.

Далі суд посилається на те, що обвинувачений стверджував в суді, що такий поліс страхування в нього існує.

Колегія суддів вважає таку позицію суду необґрунтованою, оскільки сам факт наявності у обвинуваченого відповідного полісу страхування судом встановлено не було.

Матеріали справи такого полісу не містять, а тому посилання суду першої інстанції на практику судів з приводу вирішення цивільних позовів страхувальників, є недоречним.

Крім того, обвинувачений в суді апеляційної інстанції повідомив, що передавав потерпілому певні кошти в рахунок відшкодування шкоди.

Вказані обставини суд першої інстанції не дослідив та взагалі залишив цивільний позов без розгляду за формальними підставами.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині рішення щодо цивільного позову потерпілого є суперечливими та необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів потерпілого щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині вирішення питання щодо цивільного позову, що обумовлює часткове задоволення його апеляційних вимог, оскільки вирок в цій частині підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 тапотерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 в частині залишення цивільного позову без розгляду скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді