Справа № 342/422/23
Провадження № 1-кп/342/96/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду у судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 16.03.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимого 19.10.2018 Косівським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.153 КК України до одного року позбавлення волі, 18.10.2019 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_4 за наступних обставин.

ОСОБА_3 є співмешканцем ОСОБА_5 та проживає спільно з нею та її малолітньою дитиною ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_2 . 14.03.2023 близько 12.00 год ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, на ґрунті сімейно-побутових відносин, вступив у словесний конфлікт із малолітнім ОСОБА_4 , під час якого, висловлюючись щодо нього нецензурними словами, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання щодо здоров`я останнього, наніс ОСОБА_4 два удари кулаком правої руки в область обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 17.03.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор ОСОБА_6 подав до суду клопотання про розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 16.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду у судовому засіданні та без його участі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, підписаних ОСОБА_3 , його захисником - адвокатом ОСОБА_7 , розписки про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального проступку та отримання копії матеріалів дізнання, підписаних ОСОБА_3 , його захисником - адвокатом ОСОБА_7 , законним представником потерпілого ОСОБА_8 , заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену у присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , та підписаною ним та захисником щодо беззаперечного визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до поданої ним заяви, згоден із встановленими під час досудового розслідування обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України, та не заперечив проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та за відсутності всіх учасників розгляду за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, до обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000030 від 16.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

Ухвалою судді від 10.04.2023 року розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000030 від 16.03.2023 року щодо ОСОБА_3 про обвинувачення його у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, призначено у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до частини 4 ст.107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За вимогами частини 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На підставі встановлених органом досудового розслідування обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження у поданих заявах, беручи до уваги беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому діянні, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 умисного легкого тілесного ушкодження - кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Діяння, окреслене диспозицією ч.1ст.125 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 по місцю проживання та реєстрації характеризується негативно, не знаходиться на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради, знаходиться на обліку у наркологічному кабінеті КНП «Верховинська БЛ» Верховинської селищної ради та не знаходиться на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті КНП «Верховинська БЛ» Верховинської селищної ради.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні, є вчинення такого щодо малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я малолітнього потерпілого ОСОБА_4 в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово судимий (19.10.2018 Косівським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.153 КК України до одного року позбавлення волі, 18.10.2019 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, 21.01.2022 вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21.01.2022 за ч.1 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт), його вік та стан здоров`я, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обставину, що обтяжує покарання, - вчинення проступку щодо малолітньої дитини, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу судом не встановлено, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, відомості про отримання ним доходу у матеріалах справи відсутні. З підстав відсутності даних щодо постійного місця праці обвинуваченого, виправні роботи також неможливо застосувати до ОСОБА_3 .

Отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Доцільність призначення покарання у виді громадських робіт обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 є особою молодого віку, працездатним, тому призначена міра покарання обвинуваченому, який раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, проте правильних висновків для себе не зробив, є необхідним та достатнім заходом примусу, сприятиме корекції поведінки ОСОБА_3 та попередить вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім цього, на переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з цим, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

У постанові об`єднаної палати ККС ВС від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19 (провадження № 51-4000кмо19) зазначено, що Законом України від 6 грудня 2017 року № 2227-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» доповнено КК України новими положеннями, в яких передбачено, зокрема, такі склади кримінальних правопорушень, як домашнє насильство, а також внесені відповідні зміни до КПК України. Зокрема, у КК України з`явилась нова ст. 126-1 «Домашнє насильство»; у ст. 91-1 КК України передбачено інститут обмежувальних заходів щодо осіб, які вчинили домашнє насильство; у ч. 1 ст. 67 КК України доповнено перелік обтяжуючих обставин новим пунктом 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» тощо.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п.7 ч. 1 ст. 284 КПК, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 1261 КК, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIII.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки : направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 91-1 КК України контроль за поведінкою засуджених до яких застосовано обмежувальні заходи, здійснює орган пробації за місцем проживання засудженого, а в разі вчинення злочину військовослужбовцем - командир військової частини.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно малолітнього ОСОБА_4 , який є сином його співмешканки ОСОБА_5 , та з яким вони спільно проживають, суд згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, ч.1 ст.125 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 381-382, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком 3 (три) місяці, поклавши на орган з питань пробації контроль за поведінкою засудженого.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження не може бути оскаржений у апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1