ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/363/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 02 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 21 квітня 2023 року.

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою відмовлено.

Зобов`язано завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях організувати протягом найкоротшого об`єктивно можливого строку проведення усієї необхідної якісної медичної допомоги обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства України, протоколів лікування, з урахуванням його захворювання (цукровий діабет I ступеня).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних посилається на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того вказує, що обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що останній має захворювання - цукровий діабет, у зв`язку з чим потребує: диспансерний нагляд ендокринолога, дотримуватися суворої дієти, йому показана інсулінотерапія, постійне проведення самоконтролю цукру, курси гепатотропної, судинної метаболічної терапії, вітаміни та мінерали. Все це неможливо в умовах СІЗО.

Також зазначив, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має дружину та трьох малолітніх дітей, які повністю знаходяться на його утриманні. Має батьків пенсійного віку, має позитивну характеристику з в/ч НОМЕР_1 де він проходить військову службу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є умисним нетяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Так, 17 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативним запобіжним заходом в виді застави та визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень. 18 серпня 2020 року гр. ОСОБА_9 було внесено вищевказану суму на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, у зв`язку із чим обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з-під варти.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного суду від 12 10 2020 року було частково скасовано ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2020 року в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_7 . Таким чином, строк дії альтернативного запобіжного заходу закінчився в день винесення ухвали апеляційною інстанцією.

З 23 вересня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не з`явився в судове засідання, тобто ухилявся від явки до суду. Так, на адресу фактичного місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 надсилалися повістки про виклик до суду, однак у судове засідання, що були призначені на 26 10 2021 року о 14-00 годині, 18 11 2021 року о 14-00 годині, 02 12 2021 року о 14-30 годині, 24 12 2021 року о 10-30 годині, 20 01 2022 року о 14-00 годині, 09 02 2022 року о 14-00 годині, 25 02 2022 року об 11-00 годині 02 08 2022 року о 10-00 годині, 12 10 2022 року о 10-00 годині, 10 11 2022 року об 11-00 годині, 13 12 2022 року о 10-00 годині та 11 01 2023 року об 11-00 годині, останній не з`являвся, причини своєї неявки суду не повідомляв.

Крім того, ухвалою суду від 26 10 2021 року було надано судове доручення органу досудового розслідування щодо здійснення приводу обвинуваченого у судове засідання, яке було призначено на 18 11 2021 року о 14-00 годині, однак вищевказана ухвала суду не виконана, обвинувачений у судове засідання доставлений не був.

На виконання вищевказаної ухвали суду надійшов рапорт ДОП ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 15 11 2021 року, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_7 не проживає, оскільки за цією адресою знаходиться автосервіс. Місце проживання обвинуваченого на теперішній час невідоме.

Також, ухвалами суду від 18 11 2021 року, 02 12 2021 року, 24 12 2021 року, 20 01 2022 року, 09 02 2022 року та 13 12 2022 року були надані судові доручення органу досудового розслідування щодо встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 та здійснення його приводу у судове засідання, однак вищевказані ухвали суду не виконані, обвинувачений у судове засідання не доставлений, місце проживання ОСОБА_7 встановлено не було.

Разом з цим, на виконання ухвали суду від 11 01 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений з лікарні №4 м. Дніпро до Жовтневого районного суд м. Харкова для розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання прокурора та обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення; його вік та стан здоров`я; репутацію обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень; поведінку ОСОБА_7 , який достовірно знаючи про розгляд кримінального провадження за ч.2 ст. 146 КК України, систематично ухилявся від явки до суду, що свідчить про те, що останній у будь-який момент може покинути фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; дані про особу обвинуваченого, який має дружину та малолітню дитину на утриманні, є військовослужбовцем, не має постійного місця проживання у м. Харкові.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на усі встановлені обставини, обвинувачений буде мати можливість переховуватись від суду, незаконно вплинути на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, що в сукупності з іншими встановленими даними, зокрема про особу обвинуваченого, дають достатні підстави вважати, що заявлені прокурором ризики є обґрунтованими. Дані обставини виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Саме застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має дружину, трьох малолітніх дітей, батьків пенсійного віку, позитивну характеристику з в/ч НОМЕР_1 , де він проходить службу, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які йому інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Надаючи оцінку твердженням захисника про наявність у обвинуваченого захворювання у виді діабету, що зумовлює необхідність здійснення останнім певного прийому ліків та дотримання режиму харчування, колегія суддів дійшла висновку, що неможливість прийняття медикаментозних препаратів, рекомендованих до вживання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора не доведено.

Більш того, оскаржуваною ухвалою суду, зобов`язано завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях організувати протягом найкоротшого об`єктивно можливого строку проведення усієї необхідної якісної медичної допомоги обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства України, протоколів лікування, з урахуванням його захворювання (цукровий діабет I ступеня), за результатами чого, на переконання колегії суддів, останній зможе реалізувати своє право на отримання медичної допомоги.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 02 2023 року про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21 04 2023 року включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ___________ _____________

ОСОБА_2 Грошева ОСОБА_10 ОСОБА_4