Справа № 369/1512/21
Провадження № 1-кп/369/842/22
В И Р О К
іменем України
16.08.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000048 від 22 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Забуяння Макарівського району, Київської області, українки, громадянки України, яка має середню освіту, працює в ОСББ, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:
13 квітня 2020 року, близько 15:50 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_11 , перебуваючи на прибудинковій території, що розташована поруч з житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_3 , вела розмову із потерпілою ОСОБА_8 в ході якої у них виник словесний конфлікт, в результаті чого сталася сварка, в ході якої, на ґрунті особистих тривалих неприязних відносин, ОСОБА_11 маючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , діючи умисно, при цьому передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопила рукою за волосся потерпілої, після цього іншою рукою схопила за золотий ланцюжок, що знаходився на шиї потерпілої, та зірвала його. В подальшому, ОСОБА_11 нанесла декілька ударів рукою в область поверхні грудей потерпілої, після чого ОСОБА_11 взяла до рук гумовий шланг для поливу та нанесла один удар по лобній частині потерпілої ОСОБА_8 .
Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_8 отримала, згідно висновку експерта № 154/Д від 28 вересня 2020, тілесні ушкодження у вигляді синця лоба зліва, три садна передньої поверхні грудей зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у заподіянні легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 вину у заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 не визнала та пояснила, що захищалась. При цьому, зазначила, що працює в ОСББ та доглядає за квітами, з усіма сусідами в неї хороші стосунки, окрім родини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Того дня потерпіла пройшла повз неї, вона поливала квіти, потерпіла йшла розвішувати стірку, вона її не зачіпала, виник конфлікт, вона намагалась блокувати потерпілу, вона її прижала, тримала секунд 60 (1хв.), як порвався ланцюжок не знає, поліцію викликали вдвох, вона заяву не писала, не пам`ятає чи просила потерпіла відпустити її, вона погрожувала побити собаку. Поліція хотіла помирити їх, віддала накладку на шланг. Стверджувала, що напередодні, вона купила 10 кг добрив, а також на 08 березня - троянди на 340 грн, а потерпіла не платила комуналку, тому мав місце конфлікт, при цьому потерпіла обматюкала її і говорила, щоб вона з нею вийшла для з`ясування відносин, на що остання не погодилась. Стверджувала, що поліція приїхала на її виклик, тілесні ушкодження в ході конфлікту вона не засвідчувала, заяву не писала. В судовому засіданні просила вибачення перед донькою потерпілої, в судових дебатах та під час проголошення останнього слова просила її виправдати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона захищалась, а також наявні в матеріалах провадження докази не доводять її винуватість у інкримінованому, а в задоволенні цивільного позову просила відмовити.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 13 квітня 2020 року проходила повз будинок по АДРЕСА_3 , за рогом дому є вільна зона загального користування, вона йшла до сушки білизни з ввімкненим телефоном, так як мала неприязні стосунки з обвинуваченою. В цей час ОСОБА_11 поливала квіти та перегородила їй шлях, потім вона почала ображати її нецензурною лайкою та облила водою зі шлангу, на що вона вихопила розприскувач на шлангу, а шланг залишився в неї в руці, після чого ОСОБА_11 схопила її за коси, за ланцюжок, нанесла декілька ударів шлангом по голові, нахилила до низу в неї випав телефон, поруч бігала її собака й вона сказала, що вдарить собаку та відпустила її лише після того, як підійшла її дитина 12 років та декілька разів про це попросила. Вказує, що обвинувачена до неї не підходила, щоб врегулювати конфлікт, вважає, що вказаними діями заподіяна моральна шкода їй та її дитині, оскільки дії ОСОБА_11 мали систематичний характер, нанесено психологічну травму дитині і їй, при зустрічі з нею в неї підвищується тиск, проте до лікаря вона з цього приводу не зверталась. В судових дебатах просила визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та задовольнити цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 5000 грн.
Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_15 , яка є донькою потерпілої, пояснила, що обвинувачена ОСОБА_11 є їх сусідкою. Побачила маму, коли вона була нагнута і її обвинувачена тримала чи за шию чи за голову. Обвинувачена стояла навпроти мами. Обвинувачена ходила і кричала непристойні речі, кожного разу коли вони з мамою бачаться, то постійно якісь суперечки, один раз в день вони пересікались. Вона просила обвинувачену маму відпустити, після того, як маму відпустили вони пішли додому і мама викликала поліцію. У мами після події були два синяки на лобі, сліди від нігтів на грудній клітині в районі ключиці.
У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та на підставі ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Представник потерпілої ОСОБА_10 просив визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та задовольнити цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 5000 грн.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 просив його підзахисну виправдати за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки наявні в провадженні докази не доводять її винуватість у інкримінованому, а в задоволенні цивільного позову відмовити.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, зокрема, даними, що містяться у:

-витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань з вказівкою на номер кримінального провадження №0000048 та дату його реєстрації 22 квітня 2020 року, з якого видно, що до Чайківського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що під час конфлікту із ОСОБА_11 заявниця отримала тілесні ушкодження (а.п. 48 т. 1);

-рапортах начальнику Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 21 квітня 2020 року, та рапорт №371 від 13 квітня 2020 року згідно з яким надійшло повідомлення від заявниці ОСОБА_8 , що на неї кидалась сусідка, облила взуття водою, кидалась шлангом, ШМД не потрібна, зброї не було (а.п. 54, 55 т. 1).

-протоколі прийняття заяви у потерпілої ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 квітня 2020 року, з якого видно, що 13 квітня 2020 року, близько 15:50 год. за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_8 виникла сварка з сусідкою з квартири АДРЕСА_4 в ході якої остання нанесла тілесні ушкодження у вигляді подряпини шиї та пошкодила (розірвала) золотий ланцюжок (а.п. 56 т. 1);

-висновку спеціаліста № 52 від 17 квітня 2020 року за результатами проведення судово-медичного огляду громадянки ОСОБА_8 було виявлено синець лоба зліва, три садна передньої поверхні грудей зліва. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному потерпілою терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 65 т. 1);

-консультаційний висновок спеціаліста від 14 квітня 2020 року (а.с. 66 т. 1);

-протоколі проведення слідчого експерименту від 01 вересня 2020 року в ході якого потерпіла розповіла, яким чином їй нанесені тілесні ушкодження обвинуваченою ОСОБА_11 та за результатами якого встановлено, що 13 квітня 2020 року за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_8 вийшла на вулицю для того, щоб розвісити білизну. На вулиці ОСОБА_8 зустріла сусідку, ОСОБА_11 , яка поливала насадження. В ході сперечання між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 вдарила декілька разів по голові потерпілу розприскувачем. Після чого, ОСОБА_11 схопила рукою потерпілу за шию, внаслідок чого потерпіла отримала ушкодження. Після цього, ОСОБА_11 схопила за волосся потерпілу та тримала руками до моменту, коли на місці з`явилася донька потерпілої, з додатком до протоколу диск DVD-R марки «Verbatim», срібного кольору, з пам`яттю 4,7 ГБ з відеозаписами проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 по матеріалам кримінального провадження №0000048 від 22 квітня 2020 року (а.п. 72-75, 76 т. 1) ;

-інформації на диску DVD-R марки «Verbatim», срібного кольору, з пам`яттю 4,7 ГБ з відеозаписом на якому знаходять відео файли «ждем полицию», «начало 13,04,2020», «продолжение» та фотознімки «08,04,20 после выбитого тазика», «побои в увеличенном формате», «побои», у тому числі одному з них зображено прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_3 , де саме й відбувся конфлікт між потерпілою та обвинуваченою (а.п. 78 т. 1);

-висновку експерта №154/Д від 28 вересня 2020 року отриманого за матеріалами досудового розслідування за результатами проведення судово-медичного огляду 17 квітня 2020 року у громадянки ОСОБА_8 було виявлено синець лоба зліва, три садна передньої поверхні грудей зліва. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від не менш 4 дій тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному потерпілою терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_8 могли утворитися за механізмом вказаним нею під час проведення слідчого експерименту: синець лобної ділянки зліва від ударів шлангу для поливу; три садна передньої поверхні грудей зліва від дії пальців рук (а.п. 83 т. 1);

Надані стороною обвинувачення вищезазначені докази безпосередньо досліджені судом, є належними, допустимими та достатніми з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Суд бере до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_8 , які є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме з даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 01 вересня 2020 року, з відеозаписом, висновку спеціаліста № 52 від 17 квітня 2020 року та висновку експерта №154/Д від 28 вересня 2020 року, та покладає їх в основу вироку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 у заподіянні легких тілесних ушкоджень, поза розумним сумнівом та кваліфікує її дії ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п. 3 зазначеної постанови вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_11 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком ч. 1 ст. 125 КК України дані про особу обвинуваченої, яка на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживанням характеризується посередньо (характеристика дільничого), працює в ОСББ та доглядає за зеленою зоною, дітей на утриманні не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, виключно позитивно характеризується з боку мешканців будинку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального проступку вперше.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченій ОСОБА_11 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, покарання у виді штрафу в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останньої та яка наближена до його мінімальному розміру.

Суд зауважує, що у судовому засіданні встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_11 , оскільки з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань стосовно звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_11 не заявляла, згоди на таке звільнення не надавала та наполягала не виправданні обвинуваченої ОСОБА_11 .

Разом з тим, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_11 згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбування призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_11 кримінального проступку 13 квітня 2020 року сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 КК України вважає, що остання підлягає звільненню від призначеного покарання за це кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності.

Твердження захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 про відсутність в матеріалах провадження доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_11 у вчиненому не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд зауважує, що будь-яких клопотань стосовно належності чи допустимості досліджених в судовому засіданні доказів , стороною захисту не заявлено.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_11 про віктимну поведінку потерпілої, а саме те, що вона того дня йшла з ввімкненим телефоном, вихопила розприскувач і спровокувала її, суд бере до увагу, разом з тим, судом встановлено, що підстав ввжати, що в діях обвинуваченої ОСОБА_11 мала місце необхідна оборона, оскільки вона захищалась, з огляду на положення ст. 36 КК України суд немає, оскільки першою за коси потерпілу схопила обвинувачена, тобто саме обвинувачена вчинила першою дії насильницького характеру по відношенню до потерпілої.

При цьому, судом враховано, що віктимна поведінка, що виявляється у будь-якій іншій формі, відмінній від суспільно небезпечного посягання, та яка спровокувала насильство з боку інших осіб, не виключає того, що особа опиниться в обстановці необхідної оборони (ст. 36 КК України).

Підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_11 за результатами судового розгляду, судом не встановлено.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування завданої моральної шкоди на суму 5000 (п`ять тисяч) грн.

Суд бере до уваги доводи потерпілої ОСОБА_8 та погоджується з тим, що в результаті спричинення їй тілесних ушкоджень, яке сталося з вини обвинуваченої, потерпілій завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого вона дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях, оскільки це відбувалось на очах її малолітньої дитини. Крім того, потерпіла стверджувала, що їй спричинено психологічну травму та вона втратила віру в справедливість, при цьому обвинувачена до сих пір не вибачилась перед нею та продовжує зневажати її родину, при цьому потерпіла будь-яких підтверджуючих доказів цього до суду не надала.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Суд зауважує, що в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_8 належним чином не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення їй завдано саме такого розміру глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаному в цивільному позові.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України, ст. 49, 74 КК України,

ухвалив:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_11 на користь потерплої ОСОБА_8 1000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Речові докази: відео файли «ждем полицию», «начало 13,04,2020», «продолжение» та фотознімки «08,04,20 после выбитого тазика», «побои в увеличенном формате», «побои», які знаходяться на диску DVD-R марки «Verbatim», срібного кольору, з пам`яттю 4,7 ГБ, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1