Провадження №1-кп/447/189/22
Справа №447/768/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області матеріали кримінального провадження №0000176, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2021, щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

10.08.2020 близько 10:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці біля будинку №23 по вул. Івана Мазепи у м. Миколаїв Львівської області, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, що супроводжувалось винятковим цинізмом, безпричинно, у порушення загальноприйнятих норм моралі підійшов ззаду до малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, маючи у руці спеціально пристосований предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме шприц із голкою, заповнений частково водою, наніс ним один удар (засунув його один раз) у ліву сідницю малолітньої потерпілої, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у виді синця та крапкової рани на лівій сідниці, які, відповідно до висновку експерта №262/2021, відносяться до легкого тілесного ушкодження, та страждання дитині.

Таким чином, ОСОБА_3 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом (хуліганство), вчинене із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, вину у вчиненому визнав, від надання показань відмовився.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а саме: протоколу огляду місця події від 10.08.2021, протоколів допитів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; протоколу допиту законного представника потерпілої ОСОБА_9 ; протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_3 ; протоколів проведення слідчих експериментів із свідком ОСОБА_8 , із малолітньою потерпілою ОСОБА_6 , допит свідків та дослідження речових доказів.

У судовому засіданні були досліджені документи, а саме: належним чином завірена копія постанови про визнання об`єктів речовими доказами та прилучення їх до кримінального провадження від 11.08.2021.

Крім цього, у судовому засіданні був досліджений висновок судово-психіатричного експерта №169 від 12.11.2021, проведеного на підставі постанови слідчого СВ ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 , згідно якого на час проведення експертизи, ОСОБА_3 психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки змішаного генезу з порушенням імпульс-контролю, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням, недоумтсвом, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, але також виявляв органічний розлад особистості та поведінки з порушенням імпульс-контролю. Наявні у ОСОБА_3 порушення у мнестичній та емоційно-вольовій сферах мали значний вплив у досліджуваній ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_3 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

У судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого, а саме належним чином завірені копії документів, що містяться у матеріалах справи №447/4213/21: вимога про судимість; довідка, видана 20.08.2021 КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, про те, що ОСОБА_3 на «Д» обліку у лікаря-нарколога не числиться; довідка, видана 17.08.2021 лікарем-психіатром КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, про те, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра вказаного медичного закладу, а також числився на обліку у ЛДПНД з 1993 року.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, заяву законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_9 , яка просила проводити розгляд справи за її відсутності, приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом (хуліганство), вчинене із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, сімейний стан неодружений, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини. Суд ураховує також те, що законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_9 24.01.2022 було складено розписку про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки сестрою ОСОБА_3 ОСОБА_7 було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду. Вказана розписка міститься у матеріалах справи №447/4213/21, та копію якої, на підставі клопотання захисника обвинуваченого від 20.07.2022, було долучено до матеріалів цього кримінального провадження.

Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочині та призначити покарання у виді позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Визначаючи міру покарання обвинуваченим по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засуджених є не тільки кара, а й виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ними, так і іншими особами.

Водночас, враховуючи викладене у висновку судово-психіатричного експерта №169 від 12.11.2021, на підставі наведеного висновку суд визнає ОСОБА_3 обмежено осудним.

У судовому засіданні прокурор та захисник вважали за необхідне застосування стосовно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру. Обвинувачений щодо такого також не заперечував.

Відповідно до вимог ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до п. 8 вказаної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

У п. 6 вказаної постанови роз`яснено, що визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Частиною ч. 2 ст. 504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин у стані обмеженої осудності, що є підставою, одночасно із призначенням покарання, для вирішення питання щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

З огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_3 , суд вважає за можливе врахувати його психічний стан як обставину, що пом`якшує покарання, та призначити обвинуваченому покарання з урахуванням його обмеженої осудності, застосувавши до такого примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до постанови про визнання об`єктів речовими доказами та прилучення їх до кримінального провадження від 11.08.2021, шприц «2», голку та ковпак до голки, упаковані у прозорий поліетиленовий пакет, зв`язаний ниткою та скріплений биркою, визнано речовими доказами.

На підставі ст. 100 КПК України, шприц «2», голку та ковпак до голки, упаковані у прозорий поліетиленовий пакет, зв`язаний ниткою та скріплений биркою слід знищити.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 28.12.2021 застосовувався запобіжний захід у вигляді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, строк дії якого закінчився 25.02.2022.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судових витрат не понесено.

Керуючись ст. 20, 66, 67, 75, 76, 93, 94 КК України, ст. 370, 374, 504 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
На підставі ст. 20, 94 КК України, застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 12.08.2021.

Речові докази по справі, а саме: шприц «2», голку та ковпак до голки, упаковані у прозорий поліетиленовий пакет, зв`язаний ниткою та скріплений биркою знищити.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1