Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001900 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волосів, Андрушівського району Житомирської області, громадянина України, який має на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 25.06.2018 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 14.08.2018 року по відбуттю покарання -

обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, проігнорував його клопотання про визнання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 22.10.2021 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.10.2021 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання від 22.10.2021 року та висновку експерта №2356/21-25 від 27.10.2021 року недопустимими доказами, що суттєво виплинуло на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення. Просить повторно дослідити вказані докази та його клопотання про визнання їх недопустимими.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, та зараховано йому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній у вигляді тримання під вартою, але не довше, ніж до 14.05.2022 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта під час проведення експертизи на суму 1716 грн. 10 коп..
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 21 жовтня 2021 року близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку 39/2 по провулку 2-му Капітульному у м. Житомирі, помітив раніше незнайому ОСОБА_11 , яка йшла попереду нього та розмовляла по телефону.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення будь-якого майна, що належить ОСОБА_11 , поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_11 , поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_7 у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, підійшов до останньої та раптово штовхнув руками в верхню частину тулуба потерпілої, внаслідок чого остання, не витримавши рівновагу, впала на землю, та при падінні від дії тупого твердого предмету з переважаючою контактурною поверхнею отримала синець та садно на тулубі, які є легким тілесним ушкодженням. Після того ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, повторно відкрито викрав з рук потерпілої мобільний телефон марки «XIAOMI MI MAX» ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі сірого кольору, вартістю 2220 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_11 ..

В подальшому ОСОБА_7 місце вчинення злочину залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2220 гривень.

Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Потерпіла ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд дослідив зібрані докази, оцінив їх у сукупності та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що 21.10.2021 року, близько 22 год. 30 хв., він йшов по провулку 2-му Капітульному у м. Житомирі, помітив потерпілу, яка йшла попереду нього та розмовляла по телефону, підійшов до неї та штовхнув останню руками в область плеча. Внаслідок цього потерпіла впала на землю, а він забрав з її рук телефон та пішов додому. Коли поліція прийшла до його помешкання, він самостійно видав вказаний телефон.
Однак, в засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини не визнав, підтримав доводи апеляційної скарги захисника та пояснив, що 21.10.2021 року, близько 22 год. 30 хв. він дійсно йшов по провулку 2-му Капітульному у м. Житомирі, та бачив потерпілу, яка йшла попереду нього. Однак, жодного злочину він не вчиняв, ОСОБА_11 впала сама і впустила телефон, який він підняв і забрав. Потерпіла в поліції його не впізнавала. Зазначив, що в суді першої інстанції визнав свою вину через те, що прокурор обіцяв йому покарання з іспитовим строком.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника та пояснення обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 вказаного злочину не вчиняв, є безпідставними, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду щодо вини ОСОБА_7 доводяться наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 21.10.2021 року, близько 22 год. вона поверталась з роботи додому, розмовляючи по телефону з подругою. В цей час помітила підозрілого чоловіка, який то обганяв її, то йшов позаду. В свою чергу, вона почекала поки він пройшов в провулок 2-й Капітульний у м. Житомирі, а потім пішла сама. При цьому, останній зупинився, штовхнув її в ліве плече, внаслідок чого вона впала на каміння, забивши поперек. Обвинувачений вихопив з її рук мобільний телефон "ХІАОМІ МІ MAX'', в корпусі сірого кольору та втік. Подруга чула все, що відбувалося і викликала поліцію. Провулок не освітлювався, однак вона телефоном освітила нападника та встигла роздивитись його як у провулку, так і раніше, коли йшла по проспекту Незалежності, оскільки він ще тоді їй здався підозрілим. Він був одягнений в темно синю чи чорну куртку, точно не пам`ятає;
- рапортом помічника чергового Житомирського РУП про телефонний дзвінок свідка в службу 102 від 21.10.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якого внесені відомості в ЄРДР по факту вчинення невідомою особою грабежу відносно ОСОБА_11 ( т.1 а.п.78);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.10.2021 року, згідно якого о 01-00 год. прийнято заяву від ОСОБА_11 , в якій вона просила притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 21.10.2021 року близько 22.30 поблизу будинку 39/2 по провулку 2-му Капітульному у м. Житомирі відкрито викрала з її рук телефон "ХІАОМІ МІ MAX'' ( т.1 а.п.79-80);

- протоколом огляду місця події від 22.10.2021 року, який проводився з участю потерпілої, в якому зафіксовано те, що місцем події є відкрита ділянка місцевості, розташована за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Капітульний, поблизу будинку 39/2. На відстані 60 метрів від буд. 39/2 виявлено мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «Дуос» в корпусі сірого кольору. В телефоні наявна сім карта мобільного оператора: НОМЕР_2 . Вказаний телефон вилучено (т.1 а.п.81-83). В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що це його телефон;

- протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого 22.10.2021 року о 10-00 год. було затримано ОСОБА_7 та вилучено у нього куртку синього кольору та мобільний телефон XIAOMI в корпусі сріблястого кольору ( т.1 а.п. 177-179);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 22.10.2021 року та фототаблиці до нього, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_11 . Зі змісту якого вбачається, що остання в присутності захисника ОСОБА_9 , впізнала обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 21.10.21 року близько 22.30 год. за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Капітульний, неподалік будинку 39/2, шляхом ривка відкрито викрала у неї мобільний телефон "ХІАОМІ МІ MAX''( т.1 а.п 84-88);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 22.10.2021 року та фото таблиці до нього, згідно якого потерпіла впізнала серед пред`явлених телефонів мобільний телефон "ХІАОМІ МІ MAX'' в корпусі сірого кольору як той, який 21.10.2021 року близько 22.30 год. невідома особа шляхом ривка відкрито викрала в неї (т.1 а.п.89-92);
- протоколом огляду предмету від 22.10.2021 року з фототаблицею до нього, у змісті якого зафіксовано огляд мобільного телефону "ХІАОМІ МІ MAX'' в корпусі сірого (сріблястого) кольору, серійний номер НОМЕР_3 , IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар, вилученого 22.10.2021 року під час затримання у підозрюваного ОСОБА_7 (т.1 а.п.93-95);
- висновком експерта від 27.10.2021 року № 2356/21-25, відповідно до якого ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону, згідно маркування марки «ХІАОМІ» моделі « МІ MAX серійний номер ab7c2245, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_4 , в корпусі сірого кольору, придбаного в 2020 році, при умові, що на дату оцінки виріб був працездатний, технічно-справний та з аналогічним на момент проведення експертизи товарним станом, станом на 21.10.2021 року, з урахуванням відсотку втрати якості складала 2220 грн (т.1 а.п.97-101);

- висновком експерта від 05.11.2021 року №1857, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено синець та садно на тулубу, які є легкими тілесними ушкодженнями, та утворилися від дії тупого твердого предмету з переважаючою контактуючого поверхнею, можливо при падінні за обставин, в терміни, що вказує потерпіла в ході слідчого експерименту (т.1 а.п.104);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2021 року, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_11 показала місце та обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення (т.1 а.п.105-109);
- протоколом огляду предмету від 22.11.2021 року, в якому зафіксовано огляд диску, на якому міститься аудіо запис дзвінка-повідомлення свідка на лінію «102» по факту нападу на ОСОБА_11 невідомим чоловіком по провулку 2-му Капітульному у м. Житомирі ( т.1 а.п.112-115);
- протоколом огляду предмету від 22.10.2021 року з фототаблицею до нього, в якому зафіксовано огляд телефону марки «SAMSUNG» моделі DUOS Lite в корпусі чорного кольору з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар № НОМЕР_5 , знайденого під час огляду місця події, який зі слів обвинуваченого належить йому (т.1 а.п.117-118).

Проаналізувавши сукупність вказаних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке його засуджено доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про невідповідність вказаних в обвинувальному вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, встановлених судом.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про недопустимість окремих доказів, які зазначені в апеляційній скарзі та якими суд обгрунтовує вину обвинуваченого виходячи з наступного.

Згідно положень ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В свою чергу, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд вказаних вимог закону дотримався, в тому числі і щодо їх оцінки на предмет законності та допустимості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів є аналогічними тим, що були надані стороною захисту у клопотанні від 15.02.2022 року, під час розгляду провадження в суді першої інстанції ( т.1 а.п. 202-204).
Суд першої інстанції такі доводи захисника розглянув та надав їм належну оцінку у вироку суду.
Зокрема, відхиляючи доводи захисника про недопустимість вказаних окремих письмових доказів, суд першої інстанції виходив з того, що всі доводи захисника зводяться до допущених процесуальних порушень при оформленні процесуальних дій, які по суті не є істотним порушенням прав і свобод особи та не спростовують достовірність та допустимість цих доказів.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів.
Так, є безпідставними доводи апелянта про недопустимість протоколу затримання ОСОБА_7 від 22.10.2021 року, у зв`язку з незаконністю проведення під час цієї слідчої дії особистого обшуку останнього, вилучення в нього майна в присутності неналежного понятого та відсутності фіксації цієї слідчої дії технічними засобами.

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу затримання особи від 22.10.2021 року, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та здійснено особистий обшук. При цьому, затриманому було роз`яснено його права та забезпечено участь захисника. Обшук та вилучення речей (куртки синього кольору та мобільного телефону XIAOMI в корпусі сріблястого кольору) проводилося на підставі ч.3 ст.208 КПК України із дотриманням правил, передбачених ст.ст.167, 168, ч.7 ст.237 і ст.236 КПК України, у присутності понятих та захисника. Зауважень та доповнень до протоколу не надходило ( т.1 а.п.177-179).

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 15.06.2021 року по справі №204/6541/16-к, особистий обшук особи під час затримання є складовою частиною затримання особи в порядку ст.208 КПК України і, таким чином, законне затримання саме собою дає підстави для проведення особистого обшуку. Більше того, у даному висновку Верховного Суду взято до уваги, що особистий обшук затриманої особи є необхідним, крім фіксації доказів правопорушення, також для забезпечення безпеки як осіб, що затримують, так і інших осіб, включаючи саму затриману особу. Тому особистий обшук, як правило, проводиться невідкладно після затримання.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які належні підтвердження доводів адвоката ОСОБА_9 щодо можливої зацікавленості понятого ОСОБА_12 , який був присутній при складанні протоколу затримання ОСОБА_7 , а тому залучення цього понятого до вказаної слідчої дії не суперечить ч.7 ст.223 КПК України.

З приводу відсутності факту фіксації технічними засобами затримання та особистого обшуку ОСОБА_7 , про що у своїй апеляційній скарзі наголошує захисник обвинуваченого, то такі твердження апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки імперативні вказівки щодо фіксації технічними засобами особистого обшуку особи під час затримання без ухвали слідчого судді у чинному КПК України відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що затримання та особистий обшук ОСОБА_7 проводилися без порушення вимог КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.10.2021 року (а.п.84-88) є недопустимим доказом, оскільки особи, які пред`являлись до впізнання, були різні по віку, мали різний одяг, зачіски та тілобудову, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки зазначена слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст.228 КПК України. При цьому, з фототаблиці до протоколу вбачається, що особи, які пред`являлися для впізнання ОСОБА_7 ознак, що різко їх відрізняють від останнього не мають (а.п.88).
Також не можна вважати обгрунтованими і доводи апелянта щодо недопустимості протоколу пред`явлення речей для впізнання від 22.10.2021 року (а.п.89-92), оскільки слідча дія проведена з дотриманням вимог ст.229 КПК України.
При цьому, у змісті протоколу слідчої дії зазначено, що потерпіла ОСОБА_11 вказала зовнішні ознаки, за допомогою яких впізнала свій телефон, а саме: по кольору, марці, подряпинах біля задньої камери телефону, подряпинах біля розйому для навушників.
Окрім зазначеного, є безпідставними і апеляційні доводи захисника про недопустимість як доказу висновку експерта № 2356/21-25 від 27.10.2021 року (а.п. 97-101) з підстав незазначення у цьому висновку даних про походження досліджуваного мобільного телефону, його опечатування та ідентифікуючих ознак, оскільки такі доводи суперечать самому змісту даного висновку експерта, у якому вказано: марку, модель, колір корпусу, серійний номер, та два ІМЕІ номери мобільного телефону, які повністю співпадають з інформацією про викрадений в потерпілої ОСОБА_11 мобільний телефон, яка міститься в протоколі огляду предметів (а.п.93- 95), постанові слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (а.п. 96) та протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (а.п. 177- 179).
Крім цього, потерпіла під час огляду 22.10.2022 року впізнала свій телефон, а обвинувачений ОСОБА_7 також не заперечував, що забрав у потерпілої саме цей мобільний телефон.
Таким чином, безумовних підстав для визнання вказаних доказів недопустимими та незаконними колегія суддів не вбачає.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті, за якою його засуджено. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується визнання вини та щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції, які суд врахував як пом`якшуючу обставину при призначенні обвинуваченому покарання, то апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.26 КПК України, сторони вільні у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.
Крім цього, відповідно до ст.404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та відповідно до ч.1 ст.421 КПК України не може погіршити становище обвинуваченого , оскільки апеляційна скарга подана стороною захисту.

Будь-яких інших порушень судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обгрунтованим, тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: