Справа № 214/2060/22
1-кс/214/253/22
У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

дізнавача ОСОБА_3 ,

розглянувши винесене в кримінальному провадженні №0000112 дізнавачем СД ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_4 і погоджене прокурором ОСОБА_5 ,клопотання про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із зазначеним клопотанням, 11 квітня 2022 року до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 11 квітня 2022 року, о 12 год. 07 хв., біля будинку №47 по пр. Гагаріна в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, працівниками патрульної поліції було зупинено автомобіль марки «ВАЗ-2108», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що має при собі наркотичні речовини. Виїздом на місце СОГ, у останнього було вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження. Обставини події встановлюються.

Зважаючи на вищевказане, вказаний паперовий згорток з речовиною рослинного походження та автомобіль марки «ВАЗ-2108», д.р.н. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, було вилучено до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Так, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам будуть відігравати велике значення під час проведення подальшого досудового розслідування, в органах слідства та прокуратури виникла потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, такого як арешт майна, а саме вказаного вище транспортного засобумарки «ВАЗ-2108», д.р.н. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, для забезпечення його схоронності, не допущення знищення, приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення.

Дізнавач у судовому засіданні клопотання підтримав та пояснив, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є необхідним, а також найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту на вказане майно забезпечити його схоронність, не допущення знищення, приховування, відчуження, не можливо, у зв`язку із чим, не застосування вказаного заходу, може призвести до вищевказаних ризиків.

Заслухавши пояснення дізнавача, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КПУ України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вивчивши подане клопотання, заслухавши думку дізнавача, суд приходить до того, що у задоволенні клопотання слід відмовити, позаяк дізнавачем не наведено достатніх підстав, щоб вважати, що майно, на яке він просить суд накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зокрема не доведено, що саме цей вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 40,131,132,167-170 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 і погоджене прокурором ОСОБА_5 ,про арешт майна.

Тимчасово вилучене майно повернути особі, у якої воно було вилучено.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .