Справа № 161/7324/22 Провадження №11-кп/802/666/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 16.04.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання, із застосування ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили, але на строк не більше 60 днів.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 16 квітня 2022 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Арешт майна згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 скасовано.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 15.04.2022 року, близько 22 години 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вітальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із батьком потерпілим ОСОБА_10 , утримуючи у правій руці дерев`яну биту, умисно наніс останньою не менше 5 ударів в область голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді двох саден чола, одного садна правої тім`яної ділянки, одного садна лівої тім`яної ділянки, забійної рани тім`яно-потиличної ділянки зліва, гематом під м`якими тканинами голови в проекції саден та рани, двох вдавлених зламів кісток склепіння черепа, забоїв головного мозку із крововиливами над і під оболонки, закритого зламу кісток носа, синця зовнішньої та внутрішньої поверхні правої вушної раковини, синця лівої передвушної ділянки, синця тильної поверхні лівої кисті в проекції 2 і 3 п`ястно-фалангових суглобів.
Згідно висновку судово-медичного експерта за № 149 від 23.05.2022 року закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, в даному конкретному випадку викликала смерть потерпілого, тобто лежить в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю пп.2.1.2., 2.1.3. б, в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 від 17.01.1995 року. Закритий злам кісток носа за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так як для його загоєння необхідний термін більше шести діб, але менше 21 доби, синець зовнішньої та внутрішньої поверхні правої вушної раковини, синець лівої передвушної ділянки, синець тильної поверхні лівої кисті в проекції 2 і 3 п`ястно-фалангових суглобів за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень і не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю пп.2.3.1. а, 2.3.2., 2.3.3., 2.3.5., 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 від 17.01.1995 року.
Безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 , яка настала о 09 годині 36 хвилин 16.04.2022 року у приміщенні КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» внаслідок вчинення умисних протиправних дій ОСОБА_7 , є закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламів кісток склепіння черепа, забоїв головного мозку із крововиливами над і під оболонки головного мозку.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України (а.с.127-131).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом Закону України Про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (п.п.3, 4 ч.1, ч.2 ст.409, ст.414 КПК України).
Вказує на те, що згідно вироку обираючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення вчинив у зв`язку з систематичним фізичним та психологічним знущанням, які влаштовував ОСОБА_10 після вживання спиртних напоїв; є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, відсутність претензій у потерпілої, а також пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Однак, більшість із вищевказаних обставин є лише такими, що характеризують особу обвинуваченого (молодий вік, наявність дітей на утриманні, тощо).
Водночас, місцевим судом достатньо не вмотивовано наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, підстави для застосування положень ст.69 КК України. Також судом не мотивовано, яким чином обставини, що пом`якшують покарання, суттєво істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В даному випадку суд формально у вироку вказав на врахування при призначенні покарання обвинуваченому тяжкості кримінального правопорушення, однак не надав належної оцінки обставинам вчиненого кримінального правопорушення. Судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, який попри свій молодий вік вчинив умисний злочин попри життя особи, що спричинив смерть потерпілого. Обвинувачений не відноситься до жодної категорії осіб, які в силу свого віку, стану чи процесуальної поведінки, заслуговують на менш тяжке покарання.
Крім того поза увагою суду залишились конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, у відповідь на що ОСОБА_7 умисно наніс дерев`яною битою не менше 5 ударів в область голови потерпілого, що в подальшому призвело до смерті останнього. Після вчинення вказаного злочину обвинувачений потерпілому першої медичної допомоги не надав, швидку медичну допомогу не викликав. Отже, свідоме і умисне використання обвинуваченим дерев`яної бити, кількість та локалізація нанесення ударів, посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , його агресивність та жорстокість.
Також суд першої інстанції належним чином не врахував наявність кількох обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а саме: - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах щодо рідного батька, а також вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини у своїй сукупності не давали підстави місцевому суді для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також свідчать про надмірно м`яке покарання, призначене за заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. В решті вирок залишити без змін (а.с.134-137).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої. Її не прибуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є слушними та підставними.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі не дотримався даних вимог закону.
У відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів; визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, за обставини, що пом`якшують покарання; до обставин, що обтяжують покарання судом віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що передбачено п.6-1 ч.1 ст.67 КК України, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п.13 ч.1 ст.67 КК України.
Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, усвідомив незаконність вчинених ним дій, кримінальне правопорушення вчинив у зв`язку систематичним фізичним та психологічним знущанням, які влаштовував ОСОБА_10 після вживання спиртних напоїв, є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, потерпіла претензій до обвинуваченого не має, просила суворо його не карати та при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України.
Разом з тим, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції взагалі не мотивував те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.
Відповідно до абз.1 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Суд першої інстанції не мотивував, чому він визнав вище перелічені пом`якшуючі покарання обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливо враховуючи факт вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також враховуючи невідворотні для потерпілого наслідки, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного за ч.2 ст.121 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і те, що він вчинив тяжкий злочин щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Зазначене свідчить про те, що в даному випадку перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не досягне своєї мети, визначеної ст.50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи, що спричинив загибель людини, який, на підставі ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненому визнав, усвідомив незаконність вчинених ним дій, кримінальне правопорушення вчинив у зв`язку систематичним фізичним та психологічним знущанням, які влаштовував ОСОБА_10 після вживання спиртних напоїв, є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, потерпіла претензій до обвинуваченого не має; за обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.121 КК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 615 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргупрокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення,а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді