Дата документу 26.09.2022
Справа № 334/3362/22
Провадження № 1-кп/334/587/22
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
26 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/587/22 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не зменшились, а саме а саме обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , віднесено до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Знаходячись на волі, ОСОБА_4 буде продовжувати вчиняти злочини проти власності, так як іншого джерела доходу не має. Розуміючи наслідки вищевказаного, а також невідворотність настання покарання за вчинений злочин, обвинувачений свідомо буде переховуватися від суду для уникнення покарання, враховуючи також, що останній не має постійного доходу, соціальних зв`язків, вказує на наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, мотив якого є корисливий, а саме отримання заробітку (грошових коштів) злочинним шляхом, а також, те що він раніше вчиняв подібні злочини вказує на не бажання останнього заробляти гроші законним шляхом, а вказує на те, що ОСОБА_4 буде продовжувати вчиняти корисливі злочини, а також він був раніше неодноразово засуджений за скоєння тяжких та корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та не зважаючи на те, що перебуває на випробувальному терміні, знов вчинив корисливий умисний злочин. Ризик передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтований тим, що обвинувачений проживає разом з потерпілою, а отже може впливати на неї з метою схилення останньої до зміни показань. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Потерпіла ОСОБА_5 проти клопотання заперечила. Пояснила, що для судового провадження не буде перешкодою якщо обвинувачений буде знаходитись на волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечив, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив. Пояснила, що ризики, зазначені прокурором у клопотання, не доведені. Потерпіла вже була допитана під час судового провадження, а отже обвинувачений не може на неї вплинути. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до частини третьої статті 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: (1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; (2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
У клопотанні необхідність продовження строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що ризики, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились.
Ухвалою слідчого судді від 23.09.2021 застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб з 03.08.2022 до 29.09.2022 включно, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001181. Підставами застосування запобіжного заходу стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).
Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.
Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною четвертою статті 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Також, обвинувачений, маючи непогашені та не зняті судимості, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, відбуваючи іспитовий строк за попереднім вироком, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання та антисоціальну поведінку підозрюваного, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.
Прокурором не доведений ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки потерпіла вже допитана судом, а отже можливість впливати на неї у обвинуваченого відсутня.
Підозрюваний є особою, раніше судимою за вчинення тяжких злочинів, судимість в установленому порядку не знята та не погашена, підозрюється у вчиненні нового тяжкого злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, не має офіційних джерел доходів, що свідчить про те, що ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, також не зменшився.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.
Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності потерпілої.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.,

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, «Єлоєв проти України», № 17283/02, п. 60, від 6 листопада 2008 року).

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.
Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 діб.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:
клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Термін дії ухвали закінчується 25 листопада 2022 року о 14.30 годині.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повна ухвала складена 26 вересня 2022 року.

Суддя: