ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/99/22 Справа № 178/1263/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10
ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_12
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000295 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, навчався на 3 курсі Божедарівського ПТУ-71, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця в м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, навчався на 3 курсі ДПТНЗ Кам`янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту, не працюючого, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Мирне Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючого, не одруженого, громадянина України, раніше судимого 21 грудня 2018 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України, ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 1 рік
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна, у відповідності до вимог ч.2 ст. 98 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України, частково приєднано до покарання призначеного даним вироком, не відбуте покарання призначене вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць, з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчинення наступного.
Обвинувачений ОСОБА_7 , 09 липня 2019 року, приблизно, о 23 год. 00хв. (більш точного часу із ході судового слідства встановити не виявилось можливим), перебуваючи на дитячому ігровому майданчику, розташованому поблизу магазину «Крамниця» по вул.Новій, с.Дружба Криничанського району Дніпропетровського області, вступив у злочинну змову з раніше знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , направлену на напад на раніше знайомого неповнолітнього ОСОБА_15 з метою заволодіння його мобільним телефоном. Згідно домовленості: неповнолітній ОСОБА_7 нападе на потерпілого та нанесе йому удар кулаком в обличчя, ОСОБА_8 вихопить телефон, а ОСОБА_9 буде спостерігати за обстановкою, яка складається та у разі небезпеки попередить решту осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел та розподіливши між собою ролі, 10 липня 2019 року, приблизно, в 00 год. 30 хв. (більш і очного часу із ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) неповнолітній ОСОБА_7 непомітно підійшов до ОСОБА_15 , який знаходився на території дитячго ігрового майданчика, розташованого поблизу магазину «Крамниця» по вул.Новій, с.Дружба Криничанського району Дніпропетровської області, де здійснив напад із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_15 , від чого останній впав на землю та втратив свідомість, тим самим, висловивши волю потерпілого до спротиву. У цей час, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_15 , не перешкоджає вчиненню проти нього злочинних дій, реалізуючи умови попередньої змови, направленої на розбійний напад, підбіг до лежачого на землі ОСОБА_15 , біля якого на землі лежав його мобільний телефон моделі «Xiomi Redmi 5 Plus», ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, бувший у використанні в придатному стані, без пошкоджень, придбаний у 2019 році, вартість якого становить 3300,30 грн., який підібрав, тим самим заволодів чужим майном, після чого, разом з нападниками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли. Через деякий час, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , повернулись до ОСОБА_15 , та сподіваючись, що останній не пам`ятає момент нападу, почали переконувати потерпілого, що вони та ОСОБА_7 не причетні до скоєння злочину.
У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду у розмірі 3300,30 грн. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , завдали потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді синця на спинці носа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.
У кримінальному провадженні потерпілому ОСОБА_15 завдано матеріального збитку в сумі 3300,30 грн.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання, згідно вимог ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна у відповідності до вимог ч. 2 ст. 98 КК України.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що не оспорюючи законність вироку суду щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_7 , що зазначений вирок суду не відповідає вимогам КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає вимогам КК України та тяжкості вчиненого правопорушення.
На думку апелянта, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не врахував, що потерпілому відшкодовано в повному обсязі моральну та матеріальну шкоду, обвинувачений є особою, яка вчинила злочин у віці з якого не досягла повноліття, навчається на 3 курсі Божедарівського ПТУ-71, за місцем мешкання та навчання характеризується позитивно, раніше не судимого, до адміністративної відповідальності не притягувався, визнав свою провину в повному обсязі та сприяв судовому розгляду, щиро розкаявся.
За таких обставин, враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, вважає, що призначене покарання є надто суворим.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок скасувати, ухвалити новий, ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 287 КК України та виправдати за недоведеністю вини.
Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_9 був позбавлений права на захист як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду, якому не було роз`яснено право на захист.
Як вбачається з технічного запису судового засідання, яке відбулося 29 квітня 2021 року, судом було поставлено питання перед ОСОБА_16 чи є в нього клопотання (48 секунда запису), на що той відповів, що «відсутні».
Судом не перевірялося чи отримував обвинувачений ОСОБА_9 памятку про права та обов`язки, чи зрозумілі йому його права.
Під час спілкування з ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_11 було поставлене питання щодо того, чому ОСОБА_9 не мав адвоката на стадії досудового слідства та під час судового процесу. ОСОБА_9 відповів, що не мав на той момент коштів для того, щоб найняти адвоката. На питання щодо права ОСОБА_16 на безкоштовного адвоката, останній пояснив, що не знав про таке своє право, оскільки ні поліція, ні суд про таке право йому не роз`яснювали і не повідомляли.
Зазначає про те, що суд першої інстанції у вироку посилається на докази, які є недопустимими.
Так, огляд місця події від 10.07.2019 року було проведено за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 , за відсутності його законного представника. Отже, права та свободи вказаного потерпілого були порушені.
Крім того, зазначений огляд місця події було проведено до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення. Дані відомості було внесено до ЄРДР лише наступного дня.
Також були проведені наступні слідчі дії за участю неповнолітнього та за відсутності його законного представника: огляд предмету від 12.07.2019 року та пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2019 року (ар.пр.43-44, 45-47, 48-50).
Апелянт вважає, що судом було невірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки за поясненнями обвинувачених, не дивлячись на наявність плану на протиправне заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_9 відмовився від його виконання та повернув телефон потерпілому.
Вважає, що докази наявності попередньої змови обвинувачених на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу матеріали справи не містять.
Крім того, на думку захисника, при призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не було враховано наявність обставин, що пом`якшують його покарання визнання вини в повному обсязі, співпрацю зі слідством, намагання відшкодувати спричинену шкоду, але потерпілий сам відмовився від будь-яких відшкодувань. Згідно висновку органу пробації, виправлення обвинуваченого можливе за умови здійснення нагляду.
На думку захисника, судом першої інстанції було допущено неповноту судового слідства. Так, 02 червня 2021 року прокурором було оголошено документи, наявні в матеріалах кримінального провадження. Вказані документи судом не оглядалися.
Також судом не було оглянуто відеозаписи слідчих експериментів, наявних в матеріалах провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , просили її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , просили її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в частині необхідності скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 в його апеляційній скарзі на недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочині та неправильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч2 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини події та докази, наявні в матеріалах провадження, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» встановлено наступне.
Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.
Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).
З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини).
Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.
Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
Обов`язковою ознакою розбою, як і всякого іншого розкрадання, є корисливий мотив нападу. Напад, вчинений не з корисливих спонукань (зокрема, з помсти, ревнощів чи хуліганських мотивів), не може кваліфікуватися як розбій.
Під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав та пояснив, що він разом зі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 гуляли в магазині Дружба. Потім ОСОБА_7 пішов додому, а він зі ОСОБА_8 пішли додому до нього по сигарети. Проходячи повз подвір`я ОСОБА_7 , останній вийшов до ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запропонував забрати телефон у ОСОБА_15 , на що інші погодились та повернулись до магазину. ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 зайти у кущі, а ОСОБА_9 , після того як попросить у потерпілого телефон викине його у кущі. Однак телефон він не викинув, а ОСОБА_7 , вийшовши з кущів вдарив ОСОБА_15 в обличчя. Потерпілий впав, втратив свідомість, а ОСОБА_8 вихопив телефон і вони побігли. На наступний день вони всі разом поїхали в м. Дніпро, де в ломбарді здали телефон.
Як свідчить проведений судом аналіз, покази обвинуваченого ОСОБА_9 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, способу застосування до потерпілого насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння, які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Аналогічні послідовні пояснення ОСОБА_9 надав і під час проведення слідчого експерименту від 24 серпня 2019 року, перед проведенням якого обвинуваченому належним чином було роз`яснено його процесуальні права, зокрема і його право на отримання кваліфікованої правової допомоги шляхом призначення йому захисника безоплатно за рахунок держави. Обвинувачений ОСОБА_9 заявив, що не бажає мати захисника і дане рішення не пов`язане зі скрутним матеріальним становищем (т.1 ак.пр.161, 164-165).
Аналогічні послідовні пояснення надавали і обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як під час досудового слідства, зокрема при проведенні слідчих експериментів за їх участю (т.1 ар.пр.128-129, 144-145), так і у суді першої інстанції.
Судом також взято до уваги узгоджені з показами обвинувачених дані, які містяться у:
- протоколі огляду території площадки, розташованої в центрі АДРЕСА_4 поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по АДРЕСА_4 з фототаблицями від 10 липня 2019 року (а.к.п.13-14);
- протоколі від 12 липня 2019 року огляду шведки, що належить ОСОБА_15 , яка має плями бурого кольору, схожу на кров (а.к.п.38-39);
- постанові від 12 липня 2019 року про визнання шведки, що належить ОСОБА_15 речовим доказом (а.к.п.40);
- протоколах пред`явлення особи для впізнання від 13 липня 2019 року(а.к.п.43-44, 45-47, 48-50);
- протоколі від13 липня 2019 року проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 , який вказує де саме на нього було вчинено розбійний напад (а.к.п.51-55);
- висновку експерта №752-Е від 19 липня 2019 року згідно якого у ОСОБА_15 будь-яких пошкоджень не виявлено (а.к.п.73-74);
- протоколі від 31 липня 2019 року проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 (а.к.п.88-89);
- постанові від 31 липня 2019 року про визнання магнітного СD-R диск марки «Videx 700Mb» речовим доказом (а.к.п.90);
- висновку експерта №862-Е від 14 серпня 2019 року у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (а.к.п.96-97);
- протоколі огляду договору про надання ломбардом фінансового кредиту під заставу від 12 липня 2019 року (а.к.п.27-28);
- постанові від 12 липня 2019 року про визнання договору про надання ломбардом фінансового кредиту під заставу №505193580 від 10.07.2019р. та фіскального чеку №040 від 10.07.2019р. речовими доказами (а.к.п.29);
- постанові від 19 липня 2019 року про визнання мобільного телефону моделі «Xiomi Redmi 5 Plus», ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, бувший у використанні речовим доказом (а.к.п.68);
- висновку експерта №3346-19 від 22 липня 2019 року згідно якого вартість мобільного телефону моделі «Xiomi Redmi 5 Plus», ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору становить 3300,30 грн (а.к.п.78-81);
- протоколі огляду від 19 серпня 2019 року мобільного телефону моделі «Xiomi Redmi 5 Plus», ІМЕІ НОМЕР_1 (а.к.п.98);
- інших доказах, зокрема інших письмових матеріалів, в їх сукупності.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в справі доказів вини останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, відсутність змови обвинувачених на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я осоти, яка зазнала нападу та про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_9 .
Частиною 2 статті 187 КК України передбачено кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього кримінального правопорушення декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.
Домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення кримінального правопорушення, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком вчинення кримінального правопорушення вважається початок виконання об`єктивної сторони. Усі погодження до початку замаху є попередніми. При цьому під час вчинення кримінального правопорушення кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.
Як встановлено судом, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_7 забрати у ОСОБА_15 телефон, на що останній погодились. Згідно домовленості ОСОБА_17 , несподівано для потерпілого вийшовши з кущів, завдав йому один удар в обличчя, від чого останній впав та втратив свідомість. ОСОБА_8 забрав телефон ОСОБА_18 , і всі разом обвинувачені покинули місце події. На наступний день, вони втрьох у м. Дніпрі здали вказаних телефон до ломбару, на виручені кошти гуляли.
Тобто, спільні дії обвинувачених, як до початку вчинення кримінального правопорушення, так і спільні дії під час заволодіння чужим майном, їх узгодженість вказують на об`єднання таких дій єдиним умислом, охоплення свідомістю, об`єктивного сприяння один одному у вчинені розбійного нападу.
Отже, враховуючи зазначені обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення, дії обвинувачених під час вчинення кримінального правопорушення, а також їх поведінку після вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ними розбою за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який їх засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 178 КК України.
Щодо тверджень адвоката ОСОБА_11 про необхідність визнання протоколів огляду місця події від 10.07.2019 року, огляду предмету від 12.07.2019 року та пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2019 року - недопустимими доказами, колегія суддів зазначає наступне.
Посилання захисника на те, що огляд місця події був проведений із порушенням вимог процесуального закону, а отже протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом, не ґрунтується на законі.
За частиною 3 ст. 214 КПК огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Згідно матеріалів провадження, 10.07.2019 року о 16.40 годин працівниками поліції було прийнято заяву ОСОБА_15 про вчинення щодо нього злочину. Того ж дня, з 16.60 годин до 17.50 годин проведено огляд місця події за участю потерпілого ОСОБА_15 та двох понятих - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення потерпілого ОСОБА_15 про викрадення його майна. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.
Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження ділянки місцевості, де зі слів потерпілого у нього було відібрано мобільний телефон. Огляд здійснений суто з метою з`ясування та фіксації ділянки місцевості, слідової інформації про обставини події на ньому, без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання, не містить у собі ознак, що обумовлюють дотримання підстав до огляду, визначених ст. 237 КПК України.
Після проведення вказаного огляду місця події у вечірній час, на наступний день, 11.07.2019 року о 09 годині 01 хвилину, відомості про кримінальне правопорушення, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Отже, підстав вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 10.07.2019 року, як про це зазначає захисник, зокрема і на підставі того, що при даній слідчій дії не був присутній законний представник неповнолітнього потерпілого, з огляду на викладене вище, апеляційний суд не вбачає.
До такого ж висновку приходить колегія суддів і щодо твердження адвоката ОСОБА_11 про необхідність визнання допустимими доказами огляду предмету від 12.07.2019 року та протоколів пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2019 року, через проведення даних слідчих дій за відсутності законного представника потерпілого.
Так, постановою від 12.07.2019 року законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_21 були визнано його матір ОСОБА_22 (т.1 ар.пр. 32).
В цей же день, 12.07.2019 року з 16.60 до 17.28 годин було проведено допит ОСОБА_15 , за участю його законного представника (т.1 ар.пр.34-36), та з 18.45 годин до 19.20 годин було оглянуто сорочку-шведку з плямами бурого кольору, що належить потерпілому.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2019 року, під час яких ОСОБА_15 впізнав обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як осіб, що знаходились поряд з ним, перед вчиненням щодо нього розбійного нападу, при проведенні вказаних слідчих дій приймала участь законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_22 (т.1 ар.пр. 43-44, 45-47,48-50).
Отже, вимоги апелянта про визнання вказаних доказі недопустимими, за вказаними обставинами - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_16 на захист, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, разом з повідомленням про підозру 24.08.2019 року, ОСОБА_9 було роз`яснено його процесуальні права та обов`язки та вручено пам`ятку. Перед проведенням допиту ОСОБА_9 в якості підозрюваного, а також перед проведення слідчого експерименту, останньому також були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки. Відповідно до протоколу роз`яснення права на захист від 24.08.2019 року, ОСОБА_9 заявив, що не має бажання мати захисника, зокрема і безоплатно, за рахунок держави, і таке рішення не пов`язане зі скрутним матеріальним становищем (т.1 а.с. 157-165).
У кожному з наведених документів, обвинувачений ОСОБА_9 поставив власноручний підпис, будь-яких зауважень чи клопотань не мав.
05.11.2019 року перед початку підготовчого судового засідання, ОСОБА_9 , як і іншим учасникам кримінального провадження було вручено пам`ятку про права та обов`язки (т.2 ар.пр. 113). В судовому засіданні головуючим суддею було з`ясовано, чи було вручено ОСОБА_9 пам`ятку про права та обов`язки, чи вони є йому зрозумілими та чи має він клопотання. Останній повідомив суду, що права зрозумілі, клопотань не має.
В судовому засіданні 29.04.2021 року перед початку судового слідства, на запитання головуючого, чи зрозумілі ОСОБА_9 його права, та чи має він клопотання, обвинувачений відповів, що клопотань не має.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_9 були відомі його права та обов`язки, а клопотань про необхідність роз`яснення будь-якого з них він не заявляв ні в судових засіданнях, ні письмово, то колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині. Підстав вважати, що було порушено право особи на захист і що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог кримінального процесуального закону немає.
Отже, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні не міститься даних, які слугували б достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність обвинуваченого ОСОБА_9 повною мірою реалізувати свої права, зокрема і право мати захисника.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про неповноту судового розгляду через не дослідження судом матеріалів провадження та у зв`язку з тим, що не було переглянуто відеозапис слідчих експериментів.
Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:
1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;
2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів провадження, журналів судових засідань та технічного запису, судом було встановлено наступний порядок дослідження доказів: допитати потерпілого, його представника, обвинувачених, законно представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , та дослідити письмові докази.
Згідно встановленого порядку, після допиту потерпілого та обвинувачених, законних представників неповнолітнього потерпілого та обвинуваченого, прокурором 02.06.2021 року було долучено матеріали кримінального провадження, які судом були досліджені в судовому засіданні в цей же день.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 359 КПК України, у разі необхідності відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису можуть бути повторені повністю або в певній частині.
Відповідно до матеріалів провадження, будь-яких заяв, клопотань, доповнень під час судового розгляду учасниками кримінального провадження, зокрема і щодо перегляду відеозапису слідчих експериментів,
Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилається адвокат ОСОБА_11 , судом першої інстанції допущено не було, а тому наведені доводи апелянта - є необґрунтованими.
Аналізуючи доводи захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_23 про необґрунтованість призначення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 занадто суворої міри покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, із застосуванням насильства, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий умисний корисний злочин під час іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
До обставин, що обтяжують покарання рецидив злочинів.
ОСОБА_24 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, із застосуванням насильства, раніше не судимий, вчинив злочину будучи у неповнолітньому віці, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місце проживання характеризується негативно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину у неповнолітньому віці.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також суд взяв до уваги висновки досудової доповіді Криничанського районного сектору філії ДУ Центр пробації щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відповідно до якої виправлення обвинувачених без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_9 слід призначити покарання за ч.2 ст. 178 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, з конфіскацією майна; а ОСОБА_7 - покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на мінімальних строк, без конфіскації майна, оскільки саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та для запобігання вчиненню ними нових злочинів.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Дані, на які посилають захисники в своїх скаргах, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зазначеного покарання.
Підстав для застосування до обвинувачених вимог ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4