Номер провадження: 11-кп/813/1466/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 11.03.2022 у кримінальному провадженні № 0006397 від 07.12.2013 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 14.02.2005 Апеляційним судом Одеської обл. за ст.ст. 93 п. «Е», 215-3 ч.2, 185 ч.3, 263 ч.1, 42 КК України (в ред. 1960) до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 19.06.2013 Київським райсудом м. Одеси за ст.ст.185 ч.2, 15 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- 19.05.2014 Любашівським райсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 390 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст.ст. 71, 72 КК України приєднано 3 місяця позбавлення волі не відбутих за вироком Київського райсуду м. Одеси від 19.06.2013 до 1 року 3 місяців позбавлення волі; 07.07.2014 ухвалою Любашівського райсуду Одеської обл. від 07.07.2014 звільнений від відбування покарання на підставі ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 2014 року,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з часу його затримання - з 10.03.2022.
В строк відбування покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст.72 КК України (в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015), зараховано час попереднього його ув`язнення в період з 22.10.2014 по 03.02.2016 та з 10.02.2022 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили визначено залишити без змін.
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 23.10.2014, а саме на мобільний телефон «Alkatel 1060x» і фрагмент грошової купюри номіналом 10 грн. визначено скасувати після набрання вироком законної сили (т. 2 а.с. 36).
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 у невстановленому слідством місці, у невстановлений слідством час, незаконно придбав у невстановленої слідством особи, невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - ацетильованого опію, який незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Згодом, 09.10.2014 приблизно о 17 год. 55 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання біля буд. АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - опій ацетильований, який містився у медичному шприці об`ємом 5 мл. з рідиною коричневого кольору об`ємом 3 мл. Кількісний вміст опію ацетильованого по сухому залишку становить 0,063 гр.
Повторно, 22.10.2014 приблизно о 18 год. 50 хв., ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання біля буд. АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - опій ацетильований, який містився у медичному шприці об`ємом 20 мл. з рідиною коричневого кольору об`ємом 3 мл. Кількісний вміст опію ацетильованого по сухому залишку становить 0,024 гр.
Після збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, ОСОБА_7 був затриманий співробітниками міліції, приблизно о 19 год. 30 хв., біля буд. №40 по вул. Костанді в м. Одесі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що не погоджується із оскаржуваним вироком, з огляду на те, що перебуваючи під домашнім арештом у період з 2016 по момент затримання 11.03.2022 він не вчиняв жодних правопорушень, має незадовільний стан здоров`я та перебуває лікарні ДУ «ОСІ» що підтверджується матеріалами провадження, має на утриманні матір 1941 року народження.
За таких обставин, ОСОБА_7 просить застосувати відносно нього менш суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, водночас захисник ОСОБА_10 у судове засідання не прибув, однак обвинувачений не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуваний вирок без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів окрім того встановив, що вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах провадження.

Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи та вони не є предметом апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання з метою збуту, незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинений повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції, зазначив, що враховує особу винуватого, його стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої було визнано рецидив злочину.
Стаття 50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого відносно наявності у нього захворювань, водночас, як вказує сам обвинувачений в апеляційній скарзі він перебуває в лікарні ДУ « Одеський слідчий ізолятор», та очевидно отримує лікування та знаходиться під наглядом медичного персоналу, що свідчить про можливість утримання осіб із таким діагнозом в умовах ізоляції від суспільства.

Що стосується посилання обвинуваченого відносно того, що він має матір 1941 р.н., апеляційний суд зауважує, що це не є безумовною підставою для призначення менш суворого покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши суспільну небезпеку вчинених корисливих злочинів, характеристику особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, ухилявся від явки до суду, був оголошений у розшук, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За встановлених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, або застосування ст.ст. 69, 75 КК.

Отже, апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції було призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає неспроможними доводи ОСОБА_7 відносно призначення йому надмірно суворого покарання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене судом 1-ої інстанції покарання вмотивованим та таким, що узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Київського райсуду м. Одеси від 11.03.2022 у кримінальному провадженні №0006397 від 07.12.2013 яким ОСОБА_7 визнаний винуватими у вчиненні злочин, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4