Справа № 462/9627/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/370/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 /трьох/ місяців арешту.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, яким йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком 1 рік ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами, арештом майна та судовими витратами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, зокрема вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законодавством порядку, 23.10.2021 року близько 12.50 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Новий Градус», що на вул. Виговського, 45А у м. Львові, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з стелажа належний потерпілому ОСОБА_8 рюкзак чорного кольору із текстильного матеріалу вартістю 240 грн. із 2 блокнотами та ручкою чорного кольору без вартості, чим завдав йому майнову шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись із оскарженим вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав на апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок змінити в частині призначеного покарання та обрати йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, вирок суду занадто суворий. Просить суд врахувати , що в нього мати, якій 85 років та яка страждає на хворобу альцгеймера, за якою він проживає удвох та здійснює догляд. Звертає увагу , що є учасником програми ЗПТ та йому видають відповідні медичні препарати. Просить призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Звертає увагу, що із своєю жінкою не проживає, друзів чи близьких у нього не має.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, належно врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, не працює, одружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризується негативно, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді арешту.

Дане покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім, сприятиме досягненню основної мети покарання виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_6 , запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, до вчинення яких обвинувачений ОСОБА_6 має схильність. До обвинуваченого в минулому неодноразово застосовували види покарань, не пов`язанні з позбавленням волі або із застосуванням до нього положень ст.ст. 75,76 КК України, однак останній належних висновків для себе жодного разу не робив та продовжував вчиняти кримінальні правопорушення. Відтак, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , переходу до іншого виду покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, визначеного судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає та вважає це недоцільним, враховуючи характеристику особи обвинуваченого.

Не знайшли і свого підтвердження в ході апеляційного розгляду доводи обвинуваченого про те, що він здійснює догляд за своєю пристарілою матір`ю, оскільки жодних доказів цьому обвинуваченим не подано.

Не надано обвинуваченим доказів та матеріалами справи не підтверджено і та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 не може відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства через свій стан здоров`я. Окрім того, в умовах ізоляції від суспільства засудженим в установах виконання покарання надаються всі необхідні медичні послуги медичною частиною установи.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4