Справа № 373/434/21
УХВАЛА

10 березня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі в режимі відеоконференції з Згурівським районним судом Київської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 152 та ч. 2 ст. 125 КК України,
встановив:

Неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 01.01.2021 близько 03 год 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в с. Козлів Бориспільського району, після участі в Новорічній вечірці за місцем свого проживання, під час руху від свого помешкання до сільського клубу разом із малолітньою ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло з використанням геніталій, без добровільної згоди, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, відвів малолітню ОСОБА_6 до лісопосадки поблизу приміщення сільської ради.

Застосовуючи фізичну силу, повалив малолітню ОСОБА_6 на землю, яка впала на спину. З метою подолання опору останньої, кулаком правої руки почав наносити їй множинні удари по голові та обличчю, а також взявши своїми руками її за шию вдарив її головою об ґрунтове покриття, примушуючи вступити з ним в статеві відносини вагінальним шляхом, але отримав відмову. Здолавши опір малолітньої потерпілої, без її добровільної згоди зняв з неї штани, нижню білизну та здійснив вагінальне проникнення в її тіло з використанням своїх геніталій.

Згідно висновку експерта № 11 від 01.02.2021 у малолітньої потерпілої були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: по одному синцю на верхній та нижній повіці правого ока, крововилив в кон`юнктиву правого ока, крововилив в слизову оболонку верхньої губи праворуч із забійною раною на його тілі, крововилив на слизові оболонці нижньої губи праворуч, ссадна на правому плечі та передпліччі, ссадна на лівому ліктьовому суглобі, по одному ссадну на передній поверхні лівого та правового колінних суглобів.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 11.01.2022 обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного виду запобіжного заходу застави. Строк дії запобіжного заходу відповідно до цієї ухвали до 11 березня 2022 року.

03.03.2022 прокурором до суду подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Відповідно до приписів пункту 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею із складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Таким чином клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому розглядається головуючим суддею в справі.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152 та ч. 2 ст. 125 КК України підтверджуються зібраними органом досудового розслідування доказами. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, що свідчить про можливість його переховування від суду та про можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків.
Також вказує на наявність такого ризику як вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки під час вчинення інкримінованих діянь поводив себе зухвало, раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Судом було вжито заходів по забезпеченню участі обвинуваченого в судовому засіданні, шляхом налагодження відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор». Враховуючи ситуацію, що склалася в м. Києві 10.03.2022 в зв`язку з агресією РФ та воєнними діями на околицях м. Києва та періодичності повітряної тривоги, з`єднання через мережу Інтернет з даною установою було неможливим. Телефонний зв`язок не забезпечував особисту участь обвинуваченого, у разі наявності.

Участь самого обвинуваченого в судовому засіданні не можлива, зважаючи на бойові дії на території України з боку Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року, запровадження в зв`язку з цим воєнного стану на території України, виключення будь-якої можливості доставки обвинуваченого до суду з ДУ «Київський слідчий ізолятор», що розташована м. Києві, а також неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції (повітряна тривога в м. Києві).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 9 КПК України суд вважає за можливим застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Через призму цих норм, видається за можливе застосувати норми ч. 6 ст. 193 КПК України в частині розгляду клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого за умови доведеності прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України та наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений тимчасово перебуває на території України, де проводяться воєнні дії. 10.03.2022 у місті Києві, за місцем перебування арештованого обвинуваченого, в зв`язку з військовою агресією російських військ, бойових і воєнних дій на околиці столиці України та в окремих її районах, не видалося за можливе забезпечити безпосередню участь обвинуваченого в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не можуть бути обмежені права, що передбачені ст. 29 Конституції України. За цією нормою Основного Закону ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час війни або іншої суспільної небезпеки, як загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Обмеження, що встановлені ч. 2 ст. 15 цієї Конвенції не розповсюджуються на можливість вирішення судом питання про право на свободу та особисту недоторканість (ст. 5), про право на справедливий суд (ст. 6).

Крім того, суд вважає за необхідне здійснити відповідний розгляд у визначений час, з метою захисту інтересів інших учасників процесу та збереження їхнього життя.

Баланс відповідних прав та інтересів громадян, які наражаються на небезпеку при виконанні вимог КПК України щодо організації обов`язкової участі обвинуваченого (прокурор, захисник, працівники суду, працівники поліції та конвойного підрозділу, персонал ДУ «Київський слідчий ізолятор», і виконання ними своїх обов`язків в частині здійснення правосуддя, тощо) в судовому засіданні набагато переважає за право обвинуваченого бути присутнім в залі суду (як і обов`язок суду забезпечити участь обвинуваченого) під час вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України дії запобіжного заходу у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину.

Отже, наведені вище обставини є істотними, і в цілому свідчать про наявність виключних підстав для проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого у випадку залучення в цьому провадженні, забезпечити участь якого під час розгляду клопотання прокурора не видалося за можливе з причин, що не залежали від суду чи інших посадових осіб.

Заслухавши прокурора та захисника обвинуваченого, котрий не висловив жодних заперечень по процедурі розгляду клопотання та по його суті, зважаючи на обставини, що склалися в зв`язку з військовою агресією російських військ, ознайомившись зі змістом клопотання у необхідному для вирішення заявленого клопотання обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховування від суду та (або) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, зважаючи на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, наявні.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину в поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).
Згідно зі статтями 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Є підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину може незаконно впливати на свідків, шляхом умовляння або психічного чи фізичного насильства для зміни їх показань.

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд доходить до переконання, що обвинуваченому слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ступень ризиків, які були встановлені судом раніше, не змінилися.

Враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, незважаючи на запроваджений воєнний стан, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.

При цьому, зважаючи на особу обвинуваченого та пред`явлене обвинувачення, суд не може застосувати інший більш м`який запобіжний засіб з метою можливої його участі у виконанні ним військового обов`язку.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що обвинуваченому можливо продовжити обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці.

На підставі наведеного та керуючись ст. 177-194, 331, 350, 376 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд ,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто з 10 березня 2022 року до 10 травня 2022 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2022.

Суддя ОСОБА_1