Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 05.10.2022 року в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_9 на праві приватної спільної часткової власності.
У поданому клопотанні прокурор вважає, що тимчасово вилучене майно зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, необхідно вжити заходів для його збереження шляхом накладення на нього арешту.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року вказане клопотання задоволено частково.
Накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене в ході проведення 05.10.2022 року обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_9 на праві приватної спільної часткової власності майно, а саме на: рішення слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 21.12.2021 року про скасування права власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :03:001:6574, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку із кадастровим номером : :03:001:6574, рішення про скасування (не заповнене, не підписане) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку під номером :07:001:3525.
Водночас, у накладенні арешту на грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 506 штук; грошові кошти номіналом 50 доларів США в кількості 27 штук; грошові кошти номіналом 20 доларів США в кількості 6 штук; грошові кошти номіналом 10 доларів США в кількості 2 штук; грошові кошти номіналом 5 доларів США в кількості 2 штук; грошові кошти номіналом 200 євро в кількості 7 штук; грошові кошти номіналом 100 євро в кількості 12 штук; грошові кошти номіналом 50 євро в кількості 298 штук; грошові кошти номіналом 10 євро в кількості 8 штук; грошові кошти номіналом 5 євро в кількості 4 штук; грошові кошти номіналом 100 злотих в кількості 3 штук; грошові кошти номіналом 20 злотих в кількості 7 штук, - відмовлено.
Накладаючи арешт на вищевказане майно слідчий суддя вказав, що прокурором доведено наявність підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000001 від 10.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч.1 ст. 365-2 КК України, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ст.167 КПК України.
Відмовляючи у накладенні на грошові кошти, які були тимчасово вилучені 05.10.2022 року в ході проведення обшуку, слідчий суддя вказав про те, що прокурором не доведено обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на грошові кошти. Доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.
Прокурор в апеляційній скарзі вважає оскаржуване судове рішення незаконним в частині відмови клопотання, оскільки слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Вказує, що слідчий суддя задовольнивши клопотання про арешт частково, не обґрунтував підстави такого рішення. В ході досудового розслідування встановлені обставини, які дають підстави вважати, що вилучені грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_9 , здобуті останньою злочинним шляхом, а саме за внесення недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що полягало в несанкціонованих змінах цільового призначення житлових приміщень на комерційну нерухомість, тобто є грошима набутими кримінально протиправним шляхом. Крім того, звертає увагу суду, що арешт майна є тимчасовим заходом, тобто він не є безстроковим, та обмежений строком досудового розслідування, який чітко регламентований ст. 219 КПК України, а тому походження грошових коштів, вилучених під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , повинно бути з`ясовано під час досудового розслідування. Після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу не позбавляє зацікавлених осіб, зокрема ОСОБА_9 ставити питання про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України. Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів призведе до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі вказаних грошових коштів, тобто ризики, передбачені кримінально процесуальним законодавством наявні та продовжують існувати. Посилаючись на дані обставини, просить ухвалу слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляцію підтримала з підстав викладених у ній, представника власника майна, який скаргу вважає безпідставною та просив залишити її без задоволення, а судове рішення, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого прокурором клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про часткове його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 10.01.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч.1 ст. 365-2 КК України..
05 жовтня 2022 року в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_9 на праві приватної спільної часткової власності, який проведено на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2022, виявлено та вилучено грошові кошти та документи.
Постановою старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 05.10.2022 року вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту, прокурор у своєму клопотанні та в ході його розгляду вказував про те, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на майно.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що частина майна, на яке прокурор просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, зокрема: рішення слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 21.12.2021 року про скасування права власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :03:001:6574, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку із кадастровим номером : :03:001:6574, рішення про скасування (не заповнене, не підписане) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку під номером :07:001:3525, дійсно можуть бути доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч.1 ст. 365-2 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.
Водночас, матеріали клопотання не містять доказів, а прокурор в ході його розгляду не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що частина тимчасово вилученого майна, а саме: грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 506 штук; грошові кошти номіналом 50 доларів США в кількості 27 штук; грошові кошти номіналом 20 доларів США в кількості 6 штук; грошові кошти номіналом 10 доларів США в кількості 2 штук; грошові кошти номіналом 5 доларів США в кількості 2 штук; грошові кошти номіналом 200 євро в кількості 7 штук; грошові кошти номіналом 100 євро в кількості 12 штук; грошові кошти номіналом 50 євро в кількості 298 штук; грошові кошти номіналом 10 євро в кількості 8 штук; грошові кошти номіналом 5 євро в кількості 4 штук; грошові кошти номіналом 100 злотих в кількості 3 штук; грошові кошти номіналом 20 злотих в кількості 7 штук, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України у вказаному кримінальному провадженні, окрім як визнання цього майна речовим доказом постановою слідчого, та підозр, які фактично нічим не підтверджені.

Крім того, прокурором не надано належних доказів того, що грошові кошти в даному випадку набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, як вбачається із ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2022 року надано дозвіл слідчим на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_9 на праві приватної спільної часткової власності, з метою виявлення та вилучення технічних паспортів, заяв, витягів та інших документів з ознаками підроблення, в яких міститься інформація на земельні ділянки з кадастровими номерами №:07:001:3525, №:03:001:6574, а також комп`ютерної техніки, мобільних телефонів в яких наявна інформація в електронному вигляді на вищевказані земельні ділянки.

Проте, згідно протоколу обшуку від 05.10.2022 року, слідчим вилучено також і грошові кошти в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання в частині грошових коштів вказав про те, що з матеріалів клопотання неможливо зробити висновок про те, яким чином грошові кошти можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, передбаченому ч.3 ст. 362, ч.1 ст. 365-2 КК України, при тому, що відомості до ЄРДР внесені 10.01.2022 року, а події, які розслідуються мали місце у грудні 2019 липні 2020 років, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є цілком законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просить прокурор в своїй апеляційній скарзі - немає.
Усі інші доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду також не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року, в рамках кримінального провадження №0000001 від 10.01.2022 року, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді