Ухвала
Іменем України
22 червня 2022 року
м. Київ
Провадження № 51-9944 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Кірове Пологівського району Запорізької області, проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2009 року за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 10 травня 2012 року у зв`язку з відбуттям покарання,
засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України на 10 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 01 березня 2021 року.
Зараховано ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 19 липня 2017 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Залишено без зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Вирішено питання про судові витрати, речові докази у провадженні, та знято арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 03 квітня 2017 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, 29 березня 2017 року приблизно о 00 годин 35 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , з метою вчинення статевих відносин з малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, скориставшись безпорадним станом останньої, яка в силу свого віку та розвитку була обмежена у здатності повноцінно усвідомлювати дії, які з нею відбувалися і не могла розуміти дійсний характер дій останнього, достовірно знаючи вік потерпілої, і всупереч її волі, намагався вступити з малолітньою дитиною в статевий зв`язок природнім способом, однак не міг завершити свої злочинні дії з причин, що не залежали від його волі, а саме під час намагання скоїти статевий акт з малолітньою, прокинулась мати ОСОБА_7 , яка увімкнула світло в кімнаті, внаслідок чого ОСОБА_5 , боячись бути застигнутим при скоєнні злочину негайно припинив дії, направлені на його завершення.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфікувались за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, як закінчений замах на скоєння зґвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану потерпілої малолітньої особи, однак суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на скоєння зґвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану потерпілої малолітньої особи.
Захисник звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на вказані судові рішення, у якій ставить питання про поновлення строку їх оскарження.
Розглянувши наведені захисником у касаційній скарзі причини пропуску ним строку на касаційне оскарження вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає судові рішення необґрунтованими та незаконними, оскільки матеріали провадження не містять достатніх доказів вини ОСОБА_5 , вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що все обвинувачення ґрунтується виключно на свідченнях малолітньої потерпілої та її матері, яка хворіє на психічні захворювання, жодних доказів, як біологічних на потерпілій чи речах потерпілої, і на речах обвинуваченого, жодних ушкоджень потерпілої чи обвинуваченого матеріали справи не містять. Звертає увагу, що пояснення потерпілої надані в суді суперечать обставинам, які вона відтворювала під час слідчого експерименту. Вказує, що усі проведенні експертизи біологічних матеріалів та фізичного стану потерпілої не підтвердили контакту статевих органів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , натомість зазначено, що жодних ушкоджень потерпіла не отримала. Стверджує, що залишились поза увагою посилання сторони захисту на суперечності пояснень потерпілої, не узгодженість пояснень між собою та іншими доказами по справі. На його думку, дії ОСОБА_5 можливо кваліфікувати ч. 2 ст. 156 КК України.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів провадження, 02.04.2018 року вироком Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23.08.2018 року вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.04.2018 року залишено без змін.

Верховним Судом постановою від 22 жовтня 2019 року, задоволено касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , скасовано ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23.08.2018 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 23 КПК України.

04.12.2019 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.04.2018 року скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

20.12.2019 року ухвалою Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України, направлено на розгляд Гуляйпільського районного суду Запорізької області.

21.08.2020 року ухвалою Запорізького апеляційного суду задоволено подання Гуляйпільського районного суду Запорізької області та направлено вказане кримінальне провадження, для судового розгляду до Оріхівського районного суду Запорізької області, визначивши підсудність цього провадження за вказаним судом.

07.09.2020 року ухвалою Запорізького апеляційного суду задоволено подання Оріхівського районного суду Запорізької області танаправлено вищезазначене кримінальне провадження до Куйбишевського районного суду Запорізької області, в якому можливо утворити склад суду для розгляду даного провадження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового слідства та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 , що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України було зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Той факт, що засуджений ОСОБА_5 вчинив незакінчений замах на скоєння зґвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану потерпілої малолітньої особи, підтверджується послідовними показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , даними з протоколу огляду місця події від 29 березня 2017 року, висновками експертиз від 19 квітня 2017 року № № 31, 230, від 12 червня 2017 року № 17-1669, відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2017 року, а також іншими доказами, які наведені у вироку.
Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчинені злочину й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 перевірялися в апеляційному порядку. Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Так, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дав доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а покарання призначено з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень, з чим погоджується також й колегія суддів касаційної інстанції.
Зокрема, апеляційний суд вказав, що з приводу того, що існують розбіжності в деталях події, про які потерпіла ОСОБА_6 розповідала під час слідчого експерименту та показань, які вона давала безпосередньо в судових засіданнях під час розгляду справи, то вік потерпілої, її емоційний стан, а також тривалий час, який сплинув з моменту вчинення відносно неї кримінального правопорушення, допускає можливість того, що вона могла переплутати послідовність деяких фактів та подій. У той же час потерпіла, як під час слідчого експерименту так і під час допиту в суді, з точністю повідомила одні і ті ж факти, і її покази є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду апеляційної інстанції сумніву у їх правдивості.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 , у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3