ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2084/21
провадження № 1-кп/753/1023/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0004629 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку 2006 року народження, працючого слюсарем у ПАТ АК "Київводоканал" зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 15.09.2020 року близько о 08 годин 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Харківське шосе, по проїзній частині вулиці Привокзальна у місті Києві, в напрямку вулиці Сімферопольська, в районі перехрестя вказаних вулиць, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу проявив неуважність та необачність, а саме не вчасно відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився невстановлений слідством автобус типу «БОГДАН», який виконував маневр повороту праворуч зі сторони вулиці Сімферопольська і рухався у правій смузі попутного напрямку руху та невстановлений слідством автомобіль типу «Джип», темного кольору, який рухався у середній смузі руху вулиці Привокзальна в напрямку вулиці Сімферопольська та зупинився, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід проїзної частини вулиці Привокзальна, в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу, тим самим водій ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), а саме: - п.18.1 - «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; - п. 18.4 - Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виразились в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Харківське шосе, по проїзній частині вулиці Привокзальна у місті Києві, в напрямку вулиці Сімферопольська, в районі перехрестя вказаних вулиць, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу проявив неуважність та необачність, а саме не вчасно відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився невстановлений слідством автобус типу «БОГДАН», який виконував маневр повороту праворуч зі сторони вулиці Сімферопольська і рухався у правій смузі попутного напрямку руху та невстановлений слідством автомобіль типу «Джип», темного кольору, який рухався у середній смузі руху вулиці Привокзальна в напрямку вулиці Сімферопольська та зупинився, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід проїзної частини вулиці Привокзальна, в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми тазу переломів бічної маси крижі зліва з розходженням уламків, обох лонних кісток без зміщення уламків, закритої травми правого колінного суглоба у вигляді розриву заднього рогу латерального меніска, часткового розриву заднього рогу м медіального меніска, забою кісткового мозку медіального виростка великогомілкової кістки, синовії та, гематоми м`яких тканин суглоба, закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді трабекулярного перелому задніх відділів латерального виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, розриву переднього рогу латерального меніска, заднього рогу медіального меніска, підшкірної гематоми м`яких тканин коліна по передній поверхні, внутрішньотканевої гематоми м`яких тканин попередньо-латеральної поверхні верхньої третини лівого стегна. Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав частково та підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті в частині механізму ДТП, однак заперечив той факт, що тілесні ушкодження які зазначені в обвинувальному акті були отримані потерпілою в результаті ДТП за його участі, оскільки він відвідував потерпілу в лікарні і ознак таких ушкоджень які зазначені в обвинувальному акті він не бачив, переломів у потерпілої не було. Крім того, первинно за результатами ДТП був складений протокол про адміністративне прапвопорушення який направлений до суду, і тільки після того коли в справу всупив представник потерпілої, була проведена інша експертиза та діагностовані зовсім інші тілесні ушкодження. Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_3 не визнав.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала що 15.09.2020 року близько 8 години ранку йдучи на роботу та рухаючись по пішохідному переходу вул. Привокзальна на неї був скоїний наїзд автомобілем ВАЗ зеленого кольору під керуванням водія ОСОБА_3 від чого вона впала на дорожнє покриття. Удар автомобіля прийшовся у ліву частину її тіла та зокрема лівого стегна. Однин із перехожих запитав як вона себе почуває та викликав швидку медичну допомогу, працівники якої і госпіталізували її до медичного закладу на Червоному хуторі де їй було надано першу медичну допомогу і проведено первинний медичний огляд в тому числі зроблено рентген кісток тазу. Після цього її переведено до КНП " Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" де вона пробула близько 7 днів. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження та стала інвалідом 3 групи. Окрім цього, потерпіла підтримала заявлений цивільний позов та просила його задовольнити у повному обсязі стягнувши на її користь матеріальну та моральну шкоду, а також процесуальні витрати у справі.

Допитаний в судвому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що в той день ОСОБА_3 підвозив його до вокзалу. Він сидів у автомобілі ОСОБА_3 на місці пасажира, рухалися вони із дозволеною швидкістю, покриття було сухе. В якийсь момент несподівано перед автмобілем з`явилася потерпіла, відбулося звіткнення, ОСОБА_3 одразу зателефонував у швидку, потім приїхала поліції.

Даними які відображено у протоколі тимчасового доступу до речей і доккументів від 12.11.2020 року (т.2 а.п. 149) відповідно до яких на підставі ухвали слідчого судді було надано доступ до медичної картки стаціонарного хворого № 15616/1634 на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Даними які відображено у висновку екперта № 042-1711-2020 від 23.12.2020 року (т. 2 а.п. 154-163) відповідно до яких: Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 15.09.2020 року о 08.04 год. у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі тілесні ушкодження: - закрита травма тазу у вигляді переломів бічної маси крижі зліва з розходженням уламків, обох лонних кісток без зміщення уламків; - закрита травма правого колінного суглоба у вигляді розриву заднього рогу латерального меніска, часткового розриву заднього рогу медіального меніска, забою кісткового мозку медіального виростка великогомілкової кістки, синовіїту, гематоми м`яких тканин суглоба; - закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді трабекулярного перелому задніх відділів латерального виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, розриву переднього рогу латерального меніска, заднього рогу медіального меніска, підшкірної гематоми м`яких тканин коліна по передній поверхні; - внутрішньотканева гематома м`яких тканин передньо-латеральної поверхні верхньої третини лівого стегна. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмету(тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто, 15.09.2020 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Необхідно загострити увагу на наступному: - п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України далі по тексту «Правила»), надано вичерпне визначення терміну ушкодження: - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних». - п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи троки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить з звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних, термінів» - п. 2.2.1 «Правил» визначає таке: ознаки ушкодження середньої тяжкості:
в) тривалий розлад здоров я»;
- п. 2.3.3. «Правил» визначає таке: Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день);
Наголошую, що між «тривалістю розладу здоров`я» (як критерієм судово- медичного визначення ступеню тяжкості) та тривалістю лікування апріорі не існує ніякого кореляційного зв`язку. Тобто, будь-яке лікування, ніякими чином не відображає строки порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій.
Морфологічні властивості виявлених переломів та розривів, які на даному
етапі за ступенем тяжкості можливо оцінити лише за критерієм тривалості
розладу здоров`я - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної
цілісності вказаних кісток та структур колінних суглобів так і відновлення їх
функції буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку,
обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню
тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до
тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило
тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6.
«Правил».
Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок
відновлення порушеної функції по місцю утворення внутрішньотканевих гематом
у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж
21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як
загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.
Саме тому, вказане ушкодження відноситься до ЛЕГКОГО тілесного
ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п.
2.3.3., 4.6. «Правил».

Даними які відображено у висновку експерта № СЕ-19/111-21/725-ІТ від 14.01.2021 року (т. 2 а.п. 170-174) відповідно до яких: 1. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо- транспортною пригодою, водій автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пункту 18.4 ПДР України. 2. Розрахована швидкість руху автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 перед ДТП, яка відповідає слідам гальмівного юзу, становить (42.77...44.73), км/год. 3. В даній дорожній ситуації при заданих параметрах руху водій автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 з моменту вступу пішохода на проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом застосування екстреного гальмування, і тим самим мав технічну можливість виконати вимоги пункту 18.4 ПДР України. 4. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.4 ПДР України. 5,6. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_6 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України 7. З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події є невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимогам пункту 18.4 Правил дорожнього руху України. Питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_6 в причинно- наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, може бути вирішене органами досулового слідства (судом) самостійно.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_3 суд бере до уваги те, що він підтверджує фактичні обставини кримінального правопорушення в частині здійснення наїзду на потерпілу та не оспорює механізм ДТП. Показання ж обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що тілесні ушкодження які зазначені в обвинувальному акті не могли утворитися в результаті ДТП за його участі, оскільки він відвідував потерпілу в лікарні і ознак таких ушкоджень які зазначені він не бачив, переломів у потерпілої не було, суд такі показання сприймає критично та розцінює їх як позицію захисту з метою пом"якшення як кримінальної так і цивільної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Водночас зазначені порказання безумовно спростовуються висновком експерта № 042-1711-2020 від 23.12.2020 року (т. 2 а.п. 154-163) в якому серед іншого конкретно зазначено, що локалізація, морфологія тілесних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмету(тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто, 15.09.2020 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дороржнього руху особою, яка керує транспорним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені. Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних праворушень. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінального праворушення, яке йому інкриміновано визнав частково, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку 2006 року народження, працює, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із позбавленням права керути транспорним засобом, також враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутність судимостей, необережну форму вини, суд приходить до висновку, що його на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому у майбутньому. Розв"язуючи цивільний позов суд керується вимогами ст.ст.127-130 КПК України.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд бере до уваги правову позицію сформовану у Постанові Касаційного кримінального суду від 21.05.2020 року (справа №202/3076/18) та враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат та з урахуванням часу необхідного для відновлення і зміни звичного способу життя після отриманої травми, приходить до висноваку, що розмірі такого відшкодування повинен бути еквівалентним 100 000 гривень, що при конкрених обставинах справи, буде кореспондуватися із засадами розумності, виваженості та справедливості. Щодо висновку № ED-1734-41721.21 від 19.02.2021 року, згідно з яким встановлено можливий орієнтовний розмір грошової компенсації потерпілій за завдані страждання в розмірі 182,25 мінімальних заробітніх плат то такий висновок лише орінтує суд у розмірі моральної шкоди і відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК не є обов`язковим для суду, при тому що розмір моральної шкоди присуджений виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи цивільний позов в частині вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" суд бере до уваги приписи п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, якими передбачені права потерпілих від злочинів" №13 від 02.07.2004 року відповідно до яких не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред"явленого обвинувачення. Оскільки страхова компанія, в даному кримінальному провадженні, не є особою, дії якої випливають з пред"явленого обвинувачення, а вона є лише страхувальником транспортного засобу ОСОБА_3 і правовідносини із нею випливають із цивільно-правовго договору тому цивільний позов у цій частині не може розглядатисяч у кримінальному провадженні і його слід залишити без розгляду, роз"яснивши потерпілій право звернутися із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення із обвинуваченого витрат на правову допомогу суд виходить із наступного. Так, як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5 вищенаведеної статті у разі недотримання вимог частини четвертої суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Вищеперераховані вимоги закону в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу були дотримані у повному обсязі, клопотань від сорони захисту про зменшення розміру зазначених витрат не ступало, тому позов у цій частині підгає до задоволення у повному обсязі та із ОСОБА_3 на користь птерпілої ОСОБА_6 слід стягнути 31 584 грн. Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспорними засобами та строк 1 рік. У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покакарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно із ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в розмірі 31 584 гривні.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" залишити без розрозгляду роз"яснивши потерпілій право звернутися із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства. Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 3 758 гривень 30 копійок за проведення судових експертиз. Речові докази - автмобіль "ВАЗ 21043" д.н.з. НОМЕР_1 - залишити за належністю Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: