Справа № 136/834/22
провадження №1-кп/136/54/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному порядку кримінальне провадження за №0000065 від 09.06.2022 року відносно:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанки, Погребищенського району, Вінницької області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працює різноробочим в ФГ "Ліщинецьке об`єднане", що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08.06.2022 близько 20 години, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_2 , з метою з`ясування стосунків прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Прийшовши до вказаного домоволодіння ОСОБА_2 побачив ОСОБА_3 в приміщенні літньої кухні, після чого між ними на побутовому ґрунті, через тривалі неприязні особисті відносини, виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту, ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклого умислу, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_3 , яка в той час сиділа на дивані, наніс їй один удар кулаком правої руки у підборіддя. Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 рукою стягнув ОСОБА_3 на підлогу та наніс їй чотири удари правою ногою по лівій руці та нозі. Внаслідок вищевказаних умисних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна та підшкірної гематоми в ділянці нижньої щелепи зліва, яка відповідно до висновку експерта № 46 від 23.06.2022 належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, гематоми в тім`яній ділянці, синців у правій очній ділянці, в ділянці спинки носа, в ділянці лівого плеча в середній та нижній третині, в ділянці лівого передпліччя у верхній третині та нижній третині з переходом на тильну поверхню лівої кисті, в ділянці лівого стегна в середній третині, які відповідно до цього ж висновку експерта, належать до легких тілесних ушкоджень.

Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.2 ст.302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_4 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.
Потерпіла ОСОБА_3 також подала письмову згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.
За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше не судимий, працює різноробочим в ФГ "Ліщинецьке об`єднане", одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.
Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст.50 КК України, мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який має офіційне місце роботи та отримує дохід, має сім`ю.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді штрафу, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ч.2 ст.125 КК України, ст.ст. 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1105 (одна тисяча сто п`ять) грн. 00 коп.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1