В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/522/22
08 вересня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,.
розглянувши кримінальне провадження № 0000040 від 09 червня 2022 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іловайськ Донецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого тимчасові заробітки, перебуваючого в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , на утриманні має троьох малолітніх дітей, раніше судимого: вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 21 травня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ст. 69, 70 КК України призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі (покарання відбув); вироком Сватовського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року за ч. 1
ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання - 1 рік
3 місяці обмеження волі (невідбута частина покарання становить 8 місяців і 1 день обмеження волі),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
08 червня 2022 року близько 09 год 00 хв ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_7 тимчасово вийшов із будинку, викрав із гаманця його банківську картку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом.
ОСОБА_5 того ж дня приїхав у м. Івано-Франківськ, де близько 18 год 30 хв підійшов до банкомату АТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Павла Тичини, 65 та, маючи доступ до банківської картки ОСОБА_7 й знаючи пін код картки, який раніше йому став відомий через неможливість зняти кошти самостійно інвалідом першої групи ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час дії воєнного стану в Україні, без будь-якого дозволу ОСОБА_7 зняв грошові кошти з банківської картки останнього у сумі 1800 грн.
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 про зняття грошових коштів в сумі 1800 грн ОСОБА_7 не повідомив, а таємно заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини їх вчинення, викладені в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 08 червня 2022 року він тимчасово проживав у ОСОБА_7 в його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Він (обвинувачений) допомагав по господарству ОСОБА_7 , який є інвалідом першої групи, пересувається в інвалідному візку та не може самостійно виконувати певні роботи. Він ( ОСОБА_5 ) постійно допомагав потерпілому пересуватись в інвалідному візку та працював разом з його сином.
ОСОБА_7 попросив його поїхати до відділення банку, щоб здійснити оформлення пенсійної банківської картки. Того ж дня обвинувачений з ОСОБА_7 в інвалідному візку приїхали до відділення АТ КБ "ПриватБанк", що в селищі Богородчани, де ОСОБА_7 замовив виготовлення на своє ім`я пенсійної карти " ОСОБА_8 ".
ОСОБА_7 внаслідок інвалідності самостійно не міг зняти грошові кошти з банкомату та попросив його (обвинуваченого) зняти грошові кошти в сумі 500 грн. При цьому ОСОБА_7 повідомив йому пін-код доступу до своєї банківської картки. Він ( ОСОБА_5 ), в присутності ОСОБА_7 зняв грошові кошти в сумі 500 грн і таким чином знав пін-код банківської картки потерпілого.
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_7 придбав продукти харчування та спиртні напої, які вони вживали у нього вдома та потім на річці.
Близько 16 год 00 хв - 17 год 00 хв, після повернення додому, він вирішив вкрасти банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_7 , щоб зняти належні потерпілому грошові кошти. Картка зберігалась в коридорі квартири потерпілого серед документів потерпілого та його ( ОСОБА_5 ). Взявши картку, він нічого не повідомив потерпілому.
Після викрадення банківської картки вийшов із будинку та поїхав на маршрутному транспорті до м. Івано-Франківськ і того ж дня в банкоматі АТ КБ "ПриватБанк", який знаходився поряд з кінцевою зупинкою маршрутного таксі, зняв готівкою 1800 грн з викраденої банківської картки ОСОБА_7 . При цьому ним були зняті усі кошти з картки потерпілого, про що він пересвідчився в банкоматі.
Він не повідомив ОСОБА_7 про отримання належних йому 1800 грн готівки в банкоматі та витратив грошові кошти на власні потреби.
ОСОБА_5 зазначив, що перед війною працював на будівництві, забезпечував свою дружину та дітей, відвідував церкву, не вживав алкогольні напої. Через активну фазу бойових дій вимушений був переїхати до смт Богородчани, дружина з дітьми виїхала за кордон та він опинився в скрутному матеріальному становищі. Був обізнаний про введення воєнного стану в Україні на час вчинення кримінального правопорушення. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати та обіцяє нових кримінальних правопорушень не вчиняти.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та повне і послідовне визнання вини під час досудового слідства і в ході судового розгляду, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Також до пом`якшуючих покарання обставин, слід віднести повне відшкодування заподіяного потерпілому збитку.
Крім того, суд також не знайшов підстав ставити під сумнів обставини, за яких
ОСОБА_5 , згідно з його показаннями у судовому засіданні, учинив кримінальні правопорушеннян, зокрема, як вбачається з показань обвинуваченого, через агресію РФ він вимушений був переїхати до смт Богородчани та деякий час проживав у ліцеї №2, а згодом проживав у потерпілого. Його цивільна дружина ОСОБА_6 з трьома дітьми виїхала за кордон України. Через неможливість документально підтвердити його місце реєстрації на тимчасово окупованій території України у АДРЕСА_1 , він не може бути поставлений на облік як тимчасово переміщена особа та отримувати грошову допомогу від держави. Слід зауважити, що прокурор не оспорював наявність цих обставин як таких, які пом`якшують покарання.
Суд також ураховує надані показання обвинуваченим, які ніким не ставились під сумів, що кримінальні правопорушення вчинені через втрату роботи, вимушену зміну звичних суспільних відносин та умов життя, що виникло внаслідок агресії РФ, через вимушений переїзд з тимчасово окупованих територій та територій, на яких відбуваються активні бойові дії. Надаючи такі висновки, суд констатує, що є загально відомим фактом, який не підлягає доказуванню, під час введення воєнного стану частина населення України вимушено переїхала з зони бойових дій та втратила роботу, у зв`язку з чим запроваджувались державні програми підтримки відповідних верст населення. На думку суду, особа не учинила б цей злочин, за умови відсутності вказаних обставин (відсутності збройного нападу на Україну, введення воєнного стану, втрати роботи та заробітку, вимушеного переїзду, виїзду за кордон дружини та дітей, і як наслідок незадовільного фінансового стану), які виникли протягом незначного проміжку часу та тісно пов`язані між собою.
Тож, оцінюючи наявність такої обставини як - збіг тяжких життєвих, сімейних та інших обставин, суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 552/517/19 (№ в ЄДРСР 93795153), зокрема, що за змістом пункту 5 частини 1 статті 66 КК України вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин, це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливають на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ним кримінального правопорушення.
Суд звісно враховує, що поняття збігу тяжких обставин є оціночним, і звісно відноситься до компетенції (дискреції) саме суду, які надають можливість впевнено, у даному кримінальному провадженні, констатувати наявність такої обставини.
При цьому судом встановлено обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид, суспільну небезпечність, стан суспільства та держави - воєнний стан. Наслідки вчинення кримінального правопорушення, що шкода фактично відшкодована в повному обсязі. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, що перед початком введення воєнного стану він працював, мав міцні соціальні зв`язки, відвідував церкву, проживав у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Між тим обвинувачений раніше був засудженим за кримінальні правопорушенняи проти власності, учинив нове кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості та невідбутого покарання за попереднім вироком.
При дослідженні особи обвинуваченого, відповідно до положень ст. 50 КК України, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді позбавлення волі, а отже підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням - судом не встановлено.
Між тим, ураховуючи наведені особистісні відомості щодо обвинуваченого, його щире каяття, визнання винуватості, повне відшкодування шкоди потерпілому та збіг тяжких життєвих, сімейних обставин, які пом`якшують покарання та дають підстави для застосування положення ст. 69 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке є нижчим від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Оскільки встановлені в судовому засіданні відомості щодо особи обвинуваченого, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, як і міркування суду, що обвинувачений не вчинив би це кримінальне правопорушення за інших обставин, упевнено стверджують, що вони є винятковими, та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Аналогічну позицію щодо призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України займав прокурор в судовому засіданні.
Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, з урахуванням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, як і вимогам ст. 65 КК України, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді та оцінки особи обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особи, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший, передбачений законом спосіб.
Обвинувачений раніше судимий, востаннє вироком Сватівського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання - 1 рік 3 місяці обмеження волі (покарання не відбув, судимість не погашена). За вказаним вироком ОСОБА_5 в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі. На даний час не відбутим залишається покарання за попереднім вироком - 8 місяців і 1 день обмеження волі.
Враховуючи обґрунтованість обвинувачення, обраний судом вид покарання, суд вважає за необхідне в порядку ст. 377 КПК України раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:
Визнати ОСОБА_5 винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року №426/1238/21 за
ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.185 КК України та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років 2 місяців позбавлення волі, з відбуванням в умовах кримінально-виконавчої установи.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 10 червня 2022 року, тобто з моменту його затримання.
Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 10 червня 2022 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку відповідно до ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою в ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (12)".
Речовий доказ у кримінальному провадженні: банківську карту для виплат банку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , яку передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому як власнику.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1