Справа № 529/687/22
Провадження № 1-кп/529/77/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Диканський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області кримінальне провадження № 0000245 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Диканька Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, пенсіонера, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.
14 липня 2022 року близько 20 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи поряд з кафе "Баритон" по вул. Пушкіна, 2-Б в смт Диканька Полтавської області, під час словесної сварки з ОСОБА_6 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаком правої руки по обличчю потерпілого ОСОБА_6 . У результаті нанесених обвинуваченим ОСОБА_4 ударів потерпілому ОСОБА_6 , останній отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді гематоми, саден шкіри обличчя, крововиливу та садна верхньої губи.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
Позиція сторін кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. При цьому вказав, що 14 липня 2022 року близько 20 години він, перебуваючи поряд з кафе "Баритон" по вул. Пушкіна в смт Диканька Полтавської області, під час словесної сварки, яка виникла з ОСОБА_6 , наніс останньому два удари кулаком правої руки по обличчю. Вказав, що сварка з потерпілим була викликана тим, що на передодні на його прохання потерпілого повернути кошти, той сказав, щоб він перестав стогнати, що його як вдвічі старшу людину дуже образило. Обвинувачений вказав, що щиро розкаюється у вчиненому та просив його суворо не карати. ОСОБА_4 також зазначив, що не визнає цивільний позов, так як на його думку заявлений потерпілим розмір моральної шкоди є завищеним та необґрунтованим.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є особою з інвалідністю, а тому вважав наявними підстави для призначення останньому покарання у вигляді штрафу в дохід держави. Захисник обвинуваченого вважав необґрунтованим заявлений потерпілим розмір моральної шкоди, а тому просив відмовити у задоволенні цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 14 липня 2022 року близько 20 години біля кафе "Баритон" в смт Диканька Полтавської області обвинувачений ОСОБА_4 під час словесної сварки завдав йому два удари кулаком по обличчю, внаслідок чого йому було нанесено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також вказав, що після нанесення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень, вони в одній компаній розпивали пиво, лише на наступний день він вирішив звернутися до поліції з повідомленням про вчинення щодо нього неправомірних дій. Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що підтримує поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у цивільному позові.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вказала, що при розгляді кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили коротокочасний розлад здоров`я. У зв`язку із цим, вважала наявними підстави для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Просила задовольнити поданий потерпілим цивільний позов в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Прокурор вказав, що в судовому засіданні було достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у його вчиненні та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави, а також частково задовольнити цивільний позов.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю, не заперечував фактичні обставини кримінального провадження, правильно розуміє та усвідомлює зміст обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, а також те, що обставини кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, іншими учасниками судового провадження не оспорюються, після роз`яснення обвинуваченому та іншим учасникам кримінального провадження положень та наслідків ст. 349 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження був обмежений допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу цього обвинуваченого, з визнанням недоцільності дослідження інших доказів, що стосуються обвинувачення.

Суд пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
За змістом статтей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наслідки його вчинення, бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується задовільно, є особою з інвалідністю ІІ групи.
Враховуючи викладене, загальні засади призначення покарання - законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави.
Вирішення питання щодо цивільного позову.
Потерпілий ОСОБА_6 звернувся з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди. Посилаючись на те, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, публічному приниженні, фізичному болю, потерпілий ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченого на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник - адвокат ОСОБА_7 підтримали цивільний позов та просили його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 цивільний позов не визнали, вважали його необґрунтованим та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі.
Розглянувши цивільний позов, дослідивши надані на його обґрунтування докази, вислухавши доводи сторін цивільного позову та їх представників, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" № 4 від 31.03.1995, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розглянувши позовні вимоги потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дійсно протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 була спричинена моральна шкода, що проявилася у фізичному болі та стражданнях, яких останній зазнав через отримані тілесні ушкодження, переживаннях, хвилюваннях, незручностях в організації свого життя, порушенні нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах у його життєвих та виробничих стосунках, затраченому часі та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, а тому вона підлягає відшкодуванню потерпілому цим обвинуваченим.
Щодо розміру моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, суд вважає, що заявлені потерпілим вимоги є завищеними, оскільки потерпілий не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували заявлений ним розмір завданої моральної шкоди, а навпаки пояснив, що завдання йому тілесних ушкоджень не стали перешкодою у розпитті спиртних напоїв в одній компанії з обвинуваченим.
Визначаючи розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди, суд враховує як глибину моральних страждань потерпілого, так і те, що йому були завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я при вчиненні обвинуваченим кримінального проступку, на теперішній час потерпілий одужав, його життя відновлене, а також те, що ним не надано доказів щодо втрати пропозицій по роботі, саме через наявність в нього тілесних ушкоджень, завданих йому обвинуваченим.
Виходячи з вказаних обставин, керуючись принципами розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду розмірі 4000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів цивільного позову вбачається, що 05 серпня 2022 року між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 було укладено договір про надання правничої допомоги № 0086.
Вказана у цивільному позові сума процесуальних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн була фактично сплачена потерпілим ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 , що підтверджується актом виконаних робіт № 0123 від 08.08.2022 та квитанцією від 08 серпня 2022 року.
Враховуючи те, що цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди частково задоволено, потерпілим надано суду докази на підтвердження понесення ним процесуальних витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 50, 65, 66, 67, ч. 2 ст. 125 КК України, ст. 23 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 124, ст. ст. 128, 349, 369-371, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп, а всього разом 9 000 (дев`ять тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині цивільного позову - відмовити.
Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок суду, за виключенням тих обставин, що не були досліджені в судовому засіданні, може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1