Справа № 447/3720/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1240/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року подання задоволено.

Звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 1 (один) рік 3 (три) місяці 3 (три) дні.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що подання підлягає до задоволення, оскільки засуджений відбув встановлену законом частину покарання та судом здобуто переконливі докази з приводу того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника ДУ «Миколаївська ВК № 50» щодо засудженого ОСОБА_7 про його умовно-достроково звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вказує, про суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 проігнорував обставини справи та вимоги закону, не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення.

Зазначає, що у мотивувальній частині рішення, суд, обґрунтовуючи можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вказує на те, що судом здобуто переконливі докази з приводу того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказує, що суд при вирішенні вказаного питання не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 протягом усього терміну відбування покарання. Так, згідно особової справи ОСОБА_7 за весь час відбування покарання отримав 5 заохочень та 3 стягнення. Крім цього, рішення суду на підставі якого засуджений відбуває покарання має стягнення на користь потерпілої особи в сумі 22 250,69 грн., однак незважаючи на обізнаність ОСОБА_7 про необхідність відшкодувати суму, останній відбуваючи покарання, за весь час відбування, будучи працевлаштованим на підприємстві установи виконання покарань та на контрагентському об`єкті «Львів-Сад», отримуючи заробіток для погашення суми сплатив 745,46 грн.

На переконання апелянта, наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання 5 заохочень не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації випраної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.

Наголошує, що відносно засудженого ОСОБА_7 проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який є середнім, що свідчить про те, що засуджений не стає на шлях виправлення.

Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що засуджений ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема за злочини проти громадського порядку та моралі, та за злочини проти життя та здоров`я особи з яких суд застосував до нього ст. 75 КК України та надавав можливість виправитись без ізоляції від суспільства, проте ОСОБА_7 належних висновків для себе не робив та вчиняв нові умисні злочини.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно зіст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону в повній мірі не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, засуджений ОСОБА_7 у ДУ «Миколаївська ВК № 50» прибув 16.04.2020, за час відбування покарання у ДУ «Миколаївська ВК № 50» засуджений ОСОБА_7 5 разів заохочувався правами начальника установи, порушення встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, працевлаштований на контрагентському об`єкті установи «Львів Сад», приймає участь у програмі диференційованого виховного вплив «Фізкультура та спорт», а саме відвідує спортивні заходи, виконує програму, закінчив навчання у Миколаївському навчальному центрі при ДУ «Миколаївська ВК № 50» за спеціальністю електрозварювальник. 01.09.2021 адміністративною комісією ДУ «Миколаївською ВК № 50» про застосування до засудженого ст. 101-101 КВК України, а саме: перевід до дільниці соціальної реабілітації як такому, що стає на шлях виправлення та заслуговує на переведення до дільниці соціальної реабілітації. Постановою начальника ДУ «Миколаївська ВК № 50» від 08.09.2021 переведений до дільниці соціальної реабілітації. Постановою від 07.10.2021 про переведення засудженого з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним злочину, за який відбуває покарання, суд першої інстанції дійшов до хибного переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а відтак заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення та застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Апеляційний суд погоджується з думкою прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є передчасним та необґрунтованим. ОСОБА_7 за час відбуття покарання не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Окрім того засудженим не сплачено згідно вироку, за яким відбуває покарання, стягнення в рахунок матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої особи в сумі 22 250,69 грн., хоча останній працевлаштований на контрагентському об`єкті «Львів-Сад», та отримував заробіток, однак для погашення суми сплатив 745,46 грн.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом, хоча останній працевлаштований на підприємстві установи виконання покарань.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК № 50» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді