Справа № 490/1414/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001919 від 23.03.2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоандріївська Сімферопольського району, Автономної республіки Крим, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено наступне.
З 02.11.2010 року ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді головного сержанта військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_1 .
За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення.
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положення і інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
З 26.02.2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
06.03.2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» від 06.03.2021 №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно правовими актами.
Факт порушення був встановлений Конституційним Судом України, який у Рішенні від 14.03.2014 №2-рп/2014 визнав зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого вона втратила чинність. З огляду на це Верховна Рада України 15.03.2014 ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив будь яку легітимність.
Так, у березні 2014 року невстановленими на теперішній час озброєними особами у військовій формі одягу без розпізнавальних знаків було дійсно здійснено незаконне захоплення зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини НОМЕР_1 була підірвана.
За таких обставин статус території АР Крим, визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій у умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, і також прав і законних інтересів юридичних осіб.
У відповідності до вимог Указу Президента України від 24.03.2014 №339 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», рішення ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», розпорядження Міністра оборони України та Командувача Військово Морських Сил Збройних Сил України, наказу командуючого Військово Морських Сил Збройних Сил України №01 від 12.05.2014 командиру військової частини НОМЕР_1 наказувалось здійснити марш особового складу військової частини за маршрутом: с. Перевальне АДРЕСА_2 з терміном прибуття до 31.05.2014 року.
В подальшому, постійним місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 визначено: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки №61/14 від 2014 року виданої Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України, військову частину НОМЕР_1 перейменовано у військову частину НОМЕР_2 та визначено її новим місцем дислокації АДРЕСА_3 .
Відповідно до наказу Командувача Військово Морських Сил Збройних Сил України від 27.05.2014 №63-ПМ, старший сержант ОСОБА_3 з 13.05.2014 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.
Проте, 13.05.2014 старший сержант ОСОБА_3 у визначений наказом Командувача Військово Морських Сил Збройних Сил України від 12.05.2014 №01 «Про передислокацію військових частин та організацій Військово Морських Сил Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та АДРЕСА_2 » та спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.04.2014 №Д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь» не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою ухилитися від військової служби, та не маючи будь яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжував ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин.
В один із днів третьої декади березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 командуванням частини було усно доведено до всього особового складу, в тому числі до старшого сержанта ОСОБА_3 , вищезазначені обставини ситуації в АР Крим та необхідність прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо дотримання Військової присяги на вірність Українському народові та необхідність передислокації особового складу частини на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.
Проте, старший сержант ОСОБА_3 , будучи в силу ст. 13 Закону України "Про громадянство України" громадянином України та маючи паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданого 05.03.1996 Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в один із днів третьої декади березня 2014 року, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилося:
- у відмові в один із днів третьої декади березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та заяві про намір проходити службу в Збройних Силах Російської Федерації;
- в укладанні в серпні 2015 року контракту про проходження військової служби та зарахування в списки особового складу Збройних Сил Російської Федерації та проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_4 Збройних Сил Російської Федерації, яка з березня 2014 року дислокується за адресою: АДРЕСА_1 ;
25.04.2014 року до особового складу військової частини НОМЕР_1 у місці її дислокації за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі до військовослужбовців, які раніше вчинили державну зраду, наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.05.2014 №01 «Про передислокацію військових частин та організацій Військово Морських Сил Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь» доведені вимоги Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, про передислокацію військовослужбовців військових частин з півострову Крим до визначених місць знаходження на континентальній частині України.
Проте, старший сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжив з серпня 2015 року виконувати обов`язки військовослужбовця у складі військової частини НОМЕР_4 Збройних сил Російської Федерації.
Наказом командувача Військово- ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12.05.2014 №01 - командиру військової частини НОМЕР_1 наказувалось здійснити марш особового складу військової частини з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до нового місця дислокації ( АДРЕСА_3 ) з терміном прибуття до 13.05.2014. У подальшому, постійним місцем дислокації колишньої військової частини НОМЕР_1 визначено за адресою: АДРЕСА_4 , а військовій частині НОМЕР_1 надано нове найменування військова частина НОМЕР_2 .
Проте, 13.05.2014, старший сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог наказу від 12.05.2014 року №01 ІНФОРМАЦІЯ_4 та директиви Міністра оборони України та Генерального штабу ЗС України від 30.04.2014 року №Д-322/1/05 "Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя", діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби у ЗС України назавжди, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , яку у подальшому перейменовано у військову частину НОМЕР_2 та визначено постійним місцем дислокації адресу АДРЕСА_4 , та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжував ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу, проводячи час не пов`язуючи його з проходженням військової служби у ЗС України - проходив військову службу на різних посадах військової частини НОМЕР_4 Збройних Сил Російської Федерації.
02.03.2022 року о 13 год. 00 хв., старший сержант ОСОБА_3 затримано співробітниками правоохоронних органів на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та пояснив, що дійсно в один із днів третьої декади березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 командуванням частини було усно доведено до всього особового складу, щодо ситуації в АР Крим та необхідність прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо дотримання Військової присяги на вірність Українському народові та необхідність передислокації особового складу частини на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. Зокрема, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду. Крім цього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби у ЗС України назавжди, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , яку у подальшому перейменовано у військову частину НОМЕР_2 та визначено постійним місцем дислокації адресу АДРЕСА_4 , та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжував ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу, проводячи час не пов`язуючи його з проходженням військової служби у ЗС України - проходив військову службу на різних посадах військової частини НОМЕР_4 Збройних Сил Російської Федерації.
Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена.
На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, переході на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України; крім цього суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні дезертирства, тобто нез`явленні, з метою ухилитися від військової служби, на службу у разі переведення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимий, а також враховує його вік та стан здоров`я.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.
Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 408 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 111 КК України у виді 14/чотирнадцяти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 14 /чотирнадцяти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.
Суддя: