УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 136/2058/19
провадження № 51-2399ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2022 року щодо нього,
встановив:
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин; за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк

2 роки.На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирішено питання про речові докази.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2022 року вказаний вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання та вирішення питання про речові докази. Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 цього Кодексу

ОСОБА_4 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Визначено виключити з резолютивної частини вироку вказівку про скасування арешту

з автомобіля ВАЗ-2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області

від 08 травня 2019 року, та повернення транспортного засобу ОСОБА_4 . Резолютивну частину вироку в частині вирішення питання речового доказу доповнено та зазначено конфіскувати вказаний автомобіль. В решті вирок залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2, ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскарженого вироку суду першої інстанції, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 цього Кодексу не наводить.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження

та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433,

438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім вказаного, заявник у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень

статей 412 - 414 цього Кодексу є підставами для її скасування.
При цьому, скаржнику слід звернути увагу, що з урахуванням вимог, викладених

у ч. 6 ст. 427 КПК України, копії оскаржуваних судових рішень він має додати

у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження

і учасникам судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2022 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3