Справа № 282/114/21
Провадження № 1-кп/282/43/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2022

смт. Любар
Любарський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000082 від 01 квітня 2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
31 березня 2020 року близько 16 год. ОСОБА_6 перебувала в подвір`ї домогосподарства ОСОБА_4 , що за адресою АДРЕСА_1 .

В цей час та місці між ними на ґрунті неприязних відносин, що склалися раніше, виникла словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел обвинувачений тримаючи у правій руці дерев`яну палицю наніс нею один удар по правому плечу ОСОБА_6 .

Внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, міжм`язевої гематоми правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не визнав та суду пояснив, що у зазначений в обвинувальному акті день дійсно мав місце словесний конфлікт між ним та потерпілою ОСОБА_6 , який відбувався на подвір`ї його домогосподарства. Проте, будь-яких тілесних ушкоджень їй, в тому числі, із застосуванням дерев`яної палиці він не наносив. Обвинувачений вказав, що лише рукою схопив ОСОБА_6 за її руку і намагався виставити її за межі свого домогосподарства, куди вона прийшла без дозволу і вчинила сварку. Він також зазначив, що заявлений потерпілою цивільний позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволені з мотивів викладених у відзиві.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України, його винуватість повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків та письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 31 березня 2020 року перебувала біля магазину ПП " ОСОБА_7 " в с. Привітів де зустріла ОСОБА_4 , який почав безпідставно ображати її словами нецензурної лайки. Також потерпіла повідомила, що з обвинуваченим вона перебуває у неприязних стосунках через те, що він постійно до неї чіпляється з приводу її покійного батька та примушує її працювати в нього, так як там працював її батько. Потерпіла вказала, що після конфлікту біля магазину, вона пішла додому та повідомила своїй матері про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчергове чіплявся до неї та ображав її. Тоді вони разом з ОСОБА_8 вирішили піти до домогосподарства ОСОБА_4 , щоб поговорити з його дружиною. Прийшовши до домогосподарства ОСОБА_4 вони помітили обвинуваченого, який зачиняв браму та між ними виник словесний конфлікт. Під час словесної суперечки із ОСОБА_4 , яка відбувалася на території домогосподарства останнього, обвинувачений тримаючи у правій руці дерев`яну палицю, наніс нею один удар їй по правому плечу. Потерпіла також вказала, що під час нанесення їй удару палкою на території подвір`ї домогосподарства обвинуваченого був ОСОБА_4 , вона та її мати, а пізніше з хати вийшла ОСОБА_9 . Більш нікого на території домогосподарства ОСОБА_4 вона не бачила. Вказала, що заявлений цивільний позов підтримує в повному об`ємі та просила суд його задовольнити.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що в той час, коли мала місце подія, її дочка ОСОБА_6 повернувшись з магазину, почала плакати та жалітись, що її образив ОСОБА_10 . Тоді вона разом із потерпілою пішли до будинку обвинуваченого, для того щоб поговорити з його дружиною. Коли вони прийшли, обвинувачений зачиняв ворота. Вона стверджувала, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, з ротової порожнини відчутний запах алкоголю. Потерпіла відкрила веранду та гукнула ОСОБА_9 , а вона залишилась біля хвіртки. Тоді обвинувачений підбіг до криниці, схопив дерев`яну палицю і правою рукою вдарив потерпілу по правій руці. З криками «Я вб`ю вас», повалив потерпілу на гойдалку і став душити. Де ділась після удару дерев`яна палиця вона не знає. Коли вони виходили з двору, за ними біг обвинувачений і кричав. Також вказала, що під час конфлікту потерпілої з обвинуваченим ОСОБА_4 на подвір`ї його домогосподарства більше нікого не було.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що він приїхав із м.Черкаси і його підвезли до ОСОБА_4 в гості. В будинку перебували 4 особи, а саме: обвинувачений, його дружина, він та ОСОБА_12 . Вони сиділи, розмовляли, чекали поки накриється стіл для обіду. Поки готувалися до обіду, обвинувачений періодично виходив за чимось на вулицю. Коли він почув крики, обвинувачений перебував на вулиці. Вийшовши на веранду він побачив потерпілу, яка сперечалася із ОСОБА_4 . Вони знаходились біля хвіртки. Під час суперечки з обох боків було чути некрасиві слова. В чому суть конфлікту він не знає. Конфлікт тривав близько 20 хв. На подвір`ї перебувала потерпіла і її мати. Обвинувачений удари нікому не наносив. Дерев`яної палиці на подвір`ї та в руках у обвинуваченого він не бачив. Обвинувачений взяв потерпілу за руку і виштовхав за ворота.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона перебувала у своєму будинку. Крім неї там ще був її чоловік, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Почувши крики, вона з веранди вийшла на подвір`я. На подвір`ї стояли потерпіла ОСОБА_6 та її мати. Вони почали їй розказувати, що її чоловік їх зачіпає та ображає. Вийшов обвинувачений, потерпіла почала його обзивати словами брудної лайки. Чоловік взяв її за руку і хотів виштовхати з подвір`я, але потерпіла сіла на гойдалку. ЇЇ мати почала кричати «дзвони в поліцію». Обвинувачений все таки виштовхав потерпілу на вулицю. Вона стверджує, що її чоловік потерпілу не бив.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, в той день, коли мали місце події, він був в гостях у обвинуваченого. Крім нього в будинку були обвинувачений, його дружина та ОСОБА_11 . Події відбувалися о другій половині дня. Обвинувачений вийшов за чимось на вулицю і вони почули крики. Після цього вони з ОСОБА_11 вийшли з кімнати на веранду, а дружина обвинуваченого - ОСОБА_9 на вулицю. Через вікно він бачив, що ОСОБА_4 тримав за руку ОСОБА_6 . В дворі крім потерпілої була ще її мати. Обвинувачений за руку вивів потерпілу за хвіртку.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що в березні 2020 року він зустрівся із ОСОБА_4 біля магазину. Це було близько 12-13 години дня. Вони сиділи, розмовляли, пили пиво. В цей час до них підійшла потерпіла і він трохи відійшов, а обвинувачений та потерпіла залишилися розмовляти. Спочатку їх розмова була нормальна, говорили про батька потерпілої. Потім вони почали сваритися. Розмова тривала близько 5 хвилин. Після конфлікту він із обвинуваченим розійшлися.

Разом з тим, в основу обвинувачення суд покладає лише показання потерпілої та свідка ОСОБА_8 . Разом з тим, суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , з огляду на наступне.

Так, свідок ОСОБА_13 не був присутнім під час конфлікту на території домогосподарства ОСОБА_4 під час подій, що описані в обвинувальному акті.

Щодо показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , суд зазначає, що з наданих показань свідків вбачається, що вони не були очевидцями початку конфліктної ситуації між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , так як з показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_4 залишив будинок та вийшов на вулицю, і лише почувши крики та сварку, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли до веранди будинку, а свідок ОСОБА_9 вийшла на подвір`я. Таким чином, з наданих показань вбачається, що вони не бачили конфлікт з самого початку його розвитку. Окрім того, потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 вказали, що в момент нанесення удару палицею потерпілій ОСОБА_4 на подвір`ї окрім ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , більше нікого не було, що у сукупності з показами решти свідків свідчить про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 спостерігали конфлікт вже після того, як обвинуваченим ОСОБА_4 завдано удару потерпілій ОСОБА_6 .

Окрім показань потерпілої та свідка ОСОБА_8 , винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 31.03.2020, згідно якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 повідомила про те, що ОСОБА_4 , тримаючи в правій руці дерев`яну палицю, завдав нею декілька ударів по її тілу, а саме: по правому плечу та руці, чим спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та фізичного болю;
- висновком експерта №166 від 10.04.2020, згідно якого вбачається, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, міжм`язевої гематоми правого плеча, що відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару рукою, ногою, дерев`яною палицею чи іншим предметом. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові. Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, було нанесено не менше 1-го удару;
- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 від 29.04.2020 з ілюстративною таблицею, згідно яких потерпіла вказала на обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення та повідомила про предмет, яким завдано удар, а саме: що удар завдано частиною дерев`яної палиці (штафетиною), та вказала на механізм нанесення удару;
- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 29.04.2020 з ілюстративною таблицею до протоколу, де свідок вказала на обставини вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення та повідомила про предмет, яким завдано удар, а саме: що удар завдано частиною дерев`яної палиці (штафетиною), та вказала на механізм нанесення удару потерпілій;
- висновком експерта №258 від 18.06.2020, згідно якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_6 , встановлений при судово-медичній експертизі може відповідати механізму, встановленому під час слідчого експерименту від 29.04.2020 за участю потерпілої. Механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_6 , встановлений при судово-медичній експертизі може відповідати механізму, встановленому під час слідчого експерименту від 29.04.2020 на який вказує свідок ОСОБА_14 .
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Разом з тим, суд критично ставиться до доводів сторони захисту в частині того, що обвинувачений не завдавав ударів потерпілій, а лише схопив останню за руку, так як намагався виштовхнути її з території власного домогосподарства, так як такі доводи спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 та протоколами слідчих експериментів за їх участю від 29.04.2020. Окрім того, згідно висновку експерта №166 від 10.04.2020 вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілої утворились від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару, в тому числі, дерев`яною палицею, та враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, було нанесено не менше 1-го удару. Таким чином, матеріалами справи стверджено факт того, що тілесні ушкодження в потерпілої ОСОБА_6 утворились внаслідок нанесення їй не менше одного удару тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.
Суд також не приймає покликання захисника обвинуваченого в частині того, що потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 могли надати суду неправдиві покази, оскільки вони є близькими родичами, а саме: дочкою та матір`ю, так як їх покази підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі висновком експерта №258 від 18.06.2020, згідно якого встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_6 , встановлений при судово-медичній експертизі може відповідати механізму, встановленому під час слідчих експериментів від 29.04.2020 за участю потерпілої та свідка ОСОБА_14 .
Щодо доводів сторони захисту про недопустимість окремих доказів у вказаному кримінальному провадженні, то слід зазначити, що вони є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Порушень норм КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження судом не встановлено.
На спростування наданих стороною обвинувачення доказів, які узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності, сторона захисту доказів на підтвердження непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не подала. Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які вказали, що не бачили, що обвинувачений ОСОБА_4 наносив удари потерпілій, не є належними доказами невинуватості обвинуваченого, так дані свідки не бачили конфлікт з самого початку його розвитку, та спостерігали вже його завершальну стадію.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати, за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обставин, що згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, являється пенсіонером, інвалідом 2 групи загального захворювання, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та психіатра не звертався, раніше не судимий, а тому призначає його в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу.
Що стосується цивільного позову, суд виходить з наступного.
У рамках даного кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_6 , заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , про стягнення з останнього заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 10 000 грн. В обгрунтування цивільного позову потерпілою вказано, що внаслідок насильницьких і вкрай агресивних дій нападника, їй завдано значних немайнових втрат, спричинених стражданням, які призвели до негативних зміни у її житті. Так, потерпілою зазначено, що вона докладає додаткові зусилля для організації свого життя внаслідок перенесення стресу, характеру та обсягу фізичного болю і страждань, які вона зазнала у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, була змушена приймати медпрепарати в домашніх умовах. Внаслідок травми плеча потерпіла в невповній мірі могла надавати допомогу своєму сину - інваліду дитинства, працювати в домогосподарстві за доглядом сільськогосподарських тварин, обробляти присадибну ділянку.
У поданому відзиві ОСОБА_4 просив цивільний позов ОСОБА_6 залишити без задоволення, так як його дії не містили суспільної небезпеки, а були направлені на захист свого спокою на території, що належать йому на праві власності.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що потерпіла заслуговує на грошову компенсацію за спричинену моральну (немайнову) шкоду у розмірі 2000 гривень, яких буде достатньо для відновлення її душевного стану. В решті вимог цивільного позову слід відмовити.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.ст.128, 368, 371, 374-375 КПК України, ст.ст.1167, 1177 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну (не майнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволені решти вимог цивільного позову відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1