ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1511/22 Справа № 190/397/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким залишено без задоволення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений за весь період відбування покарання характеризується добре, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення, які на день розгляду справи погашені у встановленому законом порядку, не працевлаштований на виробництві установи, виконує роботи з благоустрою території. Враховуючи зазначене, а також той факт, що не відбута частина покарання складає більше 1 року та 3 місяців, суд прийшов до висновку, що засуджений формально отримав заохочення для наявності юридичних підстав звернення до суду з вказаним клопотання, а тому застосування положень ст. 82 КК України, на думку суду, є передчасним.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його клопотання про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що за час відбування покарання він характеризується позитивно, з усього терміну відбуття покарання, який складає 5 років 1 місяць вже відбув більше 2/3 строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має. Зазначає, що свою поведінкою та ставленням до праці за весь період відбутого ним покарання він довів, що став на шлях виправлення.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відмовляючи в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується добре, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення, які на день розгляду справи погашені у встановленому законом порядку, не працевлаштований на виробництві установи, виконує роботи з благоустрою території, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений формально дотримується вимог відбуття покарання, що не може свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується також й апеляційний суд, оскільки, як встановлено матеріалами справи, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, за які йому призначено покарання, з урахуванням ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі, відбув 2/3 строку покарання, за час відбуття покарання характеризується добре, допускав порушення умов режиму утримання за що має 2 дисциплінарних стягнення у 2019 році, які погашено за плином часу, має 2 заохочення у 2021 році, не працевлаштований, не відбута частина покарання складає більше одного року.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як з засудженими, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу. Більше того, вказана поведінка засудженого має бути оцінена за весь час відбування покарання, а не за окрему його частину.
Як видно з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 26 серпня 2018 року в межах однієї установи виконання покарань, у 2019 році допускав грубі порушення режиму утримання, оскільки перешкоджав здійснювати нагляд та здійснював міжкамерний зв`язок та лише у 2021 році отримав заохочення у вигляді подяк за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також з нагоди новорічних свят, що може свідчити про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, а тому, враховуючи, що оцінка особи засудженого відбувається за весь час відбуття покарання, на даному етапі не можна стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_6 вже став на шлях виправлення.
Вказане свідчить про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_6 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до праці в цілому змінюються в позитивну сторону, однак не свідчить про те, що він вже став на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 є передчасним.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак ухвала суду має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4