КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/34/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
адвоката потерпілого ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Добровеличківка Кіровоградської області, громадянка України, із середньою освітою, безробітна, із малолітньою дитиною на утриманні, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима;

визнана винуватою та засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3 922 гривні 63 копійки на залучення експерта.

Ухвалено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_11 у відшкодування завданої моральної шкоди 290 000 гривень, у решті вимог відмовити.

Позовні вимоги про стягнення спричиненої майнової шкоди залишено без розгляду з ініціативи цивільного позивача.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою і засуджена за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 04 вересня 2020 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, у порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керувала технічно справним автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби по вулиці Челюскінців в смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, зі сторони вулиці Української армії і в напрямку вулиці Суворова, грубо порушила вимоги п.п.1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавила себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Під час руху в зазначений час на вказаному автомобілі у вказаному напрямку, ОСОБА_8 , рухаючись по прямій ділянці дороги, не впоралась із керуванням транспортного засобу та без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху, допустила виїзд керованого нею транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де навпроти будинку № 123 «А», допустила наїзд на пішохода ОСОБА_12 , 1959 року народження, яка перебувала на краю проїзної частини, тим самим порушила вимоги п.10.1 та 12.1 ПДР України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, - осадження шкіри та рани лобної ділянки з крововиливом у м`які тканини цієї ділянки, осадження шкіри перенісся та кінчика носа, синця довкола правого ока, синця верхньої повіки лівого ока, осадження шкіри під правим оком, синців верхньої та нижньої губ, крововиливу під м`які мозкові оболонки та забою головного мозку, уламкового перелому лобної кістки з переходом на кістки основи черепа, перелому тіла нижньої щелепи; закриту тупу травму грудного відділу хребта, - перелом 2-го грудного хребця із забоєм речовини спинного мозку на цьому рівні; закриту тупу травму грудної клітини з переломами 2,3,4,5,6,7,8,9,10 ребер справа та 1,2,3,4,5,6,7,8,10 ребер зліва з ушкодженням нижньої долі лівої легені.

У сукупності зазначені тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких, як небезпечні для життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Також на тілі потерпілої ОСОБА_12 виявленні тілесні ушкодження у вигляді: синця у нижній третині лівого передпліччя по задньо-зовнішній поверхні; синця по тильній поверхні лівої кисті, синця в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, синця у середній третині правого плеча по передньо-зовнішній поверхні; синця у проекції правої колінної чашечки ; синця передній поверхні середньої третини правого стегна; синця по задній поверхні у верхній третині лівої гомілки на фоні якого 5 мілких саден розміщених поряд; синця у нижній третині лівого стегна по задній поверхні ; синця у верхній третині лівого стегна по передньо-зовнішній поверхні на фоні якого садно лінійної форми, зліва від вказаного садна поверхнева рана щілиноподібної форми горизонтально розміщена; синця у нижній третині лівого стегна по зовнішній поверхні на фоні якого 2 садна щілиноподібної форми розміщені одне над другим; рани у середній третині лівої гомілки по задньо-зовнішній поверхні, які мають ознаки легких.

Види ушкоджень (переломи кісток, крововиливи, синці, садна), властивості ран (веретоподібна форма, нерівні зсаджені краї, наявність тканинних перетинок) вказують, що всі вони спричинені значною за силою дією тупих предметів і могли утворитись у результаті ДТП.

В апеляційних скаргах учасники судового провадження висловлюють наступні вимоги.

Обвинувачена ОСОБА_8 в апеляційній скарзі і доповненій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, призначити новий судовий розгляд.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Під час руху на автомобілі, поруч із нею перебував пасажир ОСОБА_13 , із яким відбувалась суперечка на особистому ґрунті, в ході якої останній замахнувся на обвинувачена, яка в свою чергу втратила керування автомобілем. Спробувала скерувати автомобіль вправо, але за кермо хватався ОСОБА_13 , намагаючись викрутити кермо в інший бік та створити ДТП.

Вона побачила пішохода (потерпілу), спробувала знову скерувати автомобіль вправо, натиснула на гальма, але їй не вдалося уникнути наїзду на пішохода.

Після вона вибігла з автомобіля і підбігла до потерпілої, побачила, що їй потрібна допомога, хотіла викликати «швидку допомогу», проте її телефон залишився вдома, тому попросила чоловіка, який до цього, як вона помітила, йшов недалеко від місця події, а тепер опинився поруч із автомобілем, викликати «швидку допомогу».

Однак той чоловік вже телефонував, а вона знову підбігла до потерпілої, біля якої перебував ОСОБА_13 , який знову їй почав погрожувати,

У подальшому на місце події прибули працівники поліції та син потерпілої ( ОСОБА_11 ), який накинувся на неї та почав бити, а також і кидався бити ОСОБА_13 , а потім прибули працівники лікарні і забрали потерпілу у ЦРЛ.

Трохи згодом, коли вони із працівниками поліції підійшли до службового автомобіля, вона почула розмову сусідки по телефону, і зрозуміла, що потерпіла померла у лікарні. Тоді ж працівники поліції наділи на неї кайданки, не роз`яснивши її права, підстави затримання.

ЇЇ повезли До Добровеличківської ЦРЛ для проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, - навіть не отримавши її згоди.

Вона пояснювала, що у це день не вживала алкогольних напоїв, а тільки напередодні.

Потім, скориставшись її шоковим станом, її змусили підписати якісь папери.

ОСОБА_13 увесь час перебував поруч, погрожуючи їй, щоб вона не казала про його участь у цій ситуації.

Після чого її відвезли у відділ поліції, де вона пробула до вечора у кайданках, їй знову нічого не пояснювали, лише взяли відбитки пальців.

У подальшому вона дізналась, що свідок ОСОБА_13 надав показань, що не втручався у керування автомобілем, і взагалі як сталось ДТП не бачив.

Коли пізніше її доставили у м. Кропивницький, вона адвокату ОСОБА_14 вказувала, що боїться ОСОБА_13 , раніше він приходив до неї нетверезий, вчиняв сварки, а вона викликала поліцію; тоді ж їй оголосили підозру.

Крім того, обвинувачена вказує про подальші дії слідчого, про процедуру обрання стосовно неї запобіжного заходу під час досудового розслідування, із яким вона не погоджувалась, про залишення апеляційної скарги без задоволення, про проведення її допиту слідчою, про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Вказує, що протягом всього часу досудового розслідування та під час розгляду справи довіряла своєму адвокатові, який, однак, не виконував своїх обов`язків належним чином, надавав неправильні поради, поверхнево ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження та не вказував на недоліки досудового розслідування.

Вона надавала у суді показань так, як радив їй адвокат, а свідок ОСОБА_13 змінив свої показання, вказавши, що схопився за кермо під час самої пригоди ДТП, щоб уникнути ДТП, і що вони разом незадовго до ДТП вживали горілку.

Коли суд перебував у нарадчій кімнаті, ОСОБА_13 знову погрожував їй, і вона впевнена, що він бачив потерпілу під час ДТП і умисно викрутив кермо, щоб її звинуватили й засудили.

Насправді вона, фактично, не вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України.

Після чого вона зрозуміла, що адвокат може бути у зговорі із поліцією та прокурором і подала заяву про заміну адвоката.

Вказує, що в протоколі огляду місця події місце вчинення ДТП визначене як АДРЕСА_2 , і тест на алкогольне сп`яніння проведений неналежним приладом.

Свідок ОСОБА_15 є працівником поліції, який змушував її проходити тест на алкогольне сп`яніння та підписувати якісь папери (не може бути свідком).

Свідки, які вказували про швидкість автомобіля на момент ДТП, - не зрозуміло, як вони вимірювали цю швидкість.

Свідок ОСОБА_16 , який йшов на зустріч руху авто, мав би бачити, хто перебував за кермом автомобіля, і що відбувалось у салоні, проте у судовому засіданні надав незрозумілих показань про те, що відволікся і не бачив.

Зазначає, що й адвокат ОСОБА_17 не виявляла бажання надавати їй професійну допомогу, коли відмовила у написанні деяких клопотань за ініціативою обвинуваченої; вона не з`являлась на спільні ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та судові засідання.

У клопотанні про заміну захисника їй суд відмовив.

Також нею подавались й інші клопотання, як призначення експертиз, проведення відтворення місця події, клопотання про додатковий допит свідків, проте вони залишені судом без задоволення.

У суді вона вказувала всі події, як відбувалось насправді; не змінювала свої показання а лише доповнила їх; вказувала, що свідок ОСОБА_13 їй погрожував; суд не звернув уваги, що вона й до пригоди багаторазово викликала поліцію через агресію та її побиття свідком.

Крім того, нею заявлявся відвід суду, який також належним чином не досліджений і не оцінений.

Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Вказує, що судом не в повній мірі враховано невідворотність наслідків протиправних дій ОСОБА_8 , її злочинні дії призвели до того, що життя потерпілого ОСОБА_11 не буде таким як раніше, обвинувачена усіляко намагалась уникнути відповідальності за вчинене або ж мінімалізації для себе негативних наслідків від вчиненого; обвинувачена умисно затягувала судовий розгляд справи, чотири рази ініціювала заміну захисника, подавала велику кількість необґрунтованих клопотань про призначення експертиз, проведення слідчих дій, змінювала показання щодо обставин події, намагалась перекласти відповідальність на пасажира автомобіля, яким керувала, подавала безпідставні відводи судді.

Крім того, не достатньо враховано,що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинила в стані алкогольного сп`яніння, що доведено доказами, проте, намагалась спростувати вказану обтяжуючу обставину.

Адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона захисту заперечує, вказуючи, що судове слідство проведено недосконало та однобічно.

Зокрема, не перевірені показання ОСОБА_8 про те, що пасажир автомобіля ОСОБА_13 вчинив сварку, будучи у стані алкогольного сп`яніння, виривав кермо з рук ОСОБА_8 ; клопотання захисту про долучення як речового доказу керма автомобіля та для проведення експертиз, клопотання про проведення судової трасологічної експертизи для з`ясування наявності на кермі слідів рук пасажира, клопотання про проведення судової автотехнічної експертиз залишені без задоволення.

Відмовлено у задоволенні й клопотання захисту про повторний допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 .

Не погоджується захист із наявністю обставини, які обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Повірка пристрою «Газоаналізатор Алконт 01СУ зав. № 8009-06», яким визначалась наявність та проведено вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_8 , здійснена більш ніж півроку до такого вимірювання, що порушує Інструкцію з експлуатації пристрою.

Тож, результати вимірювання є недопустимим доказом.

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди є також недопустимим доказом, оскільки оформлений всупереч вимог КПК, містить суперечливу інформацію щодо точного місця ДТП. Схема ДТП не містить даних про місце наїзду на пішохода. Очевидців ДТП при цьому не встановлено.

Також, є не доведеним й цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , відсутні докази обґрунтованості визначеної моральної шкоди (відсутні медичні довідки, лікарняні листи, фіскальні чеки про придбання седативних препаратів), зміст понесених моральних витрат не відображений у позові, не доведений в судовому засіданні.

Крім того, не враховано, що ОСОБА_8 вчинила злочин з необережності, не судима, на утриманні має малолітню дитину, на обліках не перебуває, під час судового слідства не намагалась уникнути суду, переховуватись, тож, відсутні підстави для призначення такого суворого покарання, а виправлення обвинуваченої, на переконання захисту, цілком можливе без ізоляції від суспільства.

Вказує про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати: з 01 жовтня 2021 року до 04 жовтня 2021 року 10 години 30 хвилин суддя ОСОБА_1 перебував у нарадчій кімнаті, однак, о 08 годині, 09 годині 04 жовтня 2021 року суддею ОСОБА_1 постановлені рішення про повернення протоколу про адміністративне правопорушення для доопрацювання, про задоволення клопотання про проведення дистанційного судового засідання, про визнання особою винною у вчиненні адміністративного правопорушення,оголошено повний текст ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони обвинувачення, а саме прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, в іншій частині залишити вирок без змін, заперечив задоволення апеляційних скарг захисту, думку сторони захисту, а саме обвинувачену ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, подані захистом, за доводів і вимог, викладених у апеляційних скаргах, просили скасувати вирок суду першої інстанції, заперечили задоволення апеляційної скарги обвинувачення, думку адвоката потерпілого, який не заперечив апеляційної скарги прокурора, але заперечив задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тож, стороною захисту заперечується винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, прокурор вважає недостатнім врахування судом першої інстанції обставин, передбачених ст. 65 КК України.

Однак, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 і кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 286 КК України знайшла своє підтвердження, а покарання, призначене їй судом першої інстанції відповідає принципам справедливості і є достатнім.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково.

Надала таких показань.

ДТП сталося о пів на третю годину дня 04 вересня 2020 року.

Перед ДТП вирішила поїхати на город спільно із знайомим напідпитку з ОСОБА_13 . По дорозі в автомобілі між обвинуваченою і пасажиром виникла сварка. Зважаючи на те, що на дорозі між вулицями Челюскінців та Радянської Армії була яма на дорозі, яку водії намагаються об`їжджати, враховуючи, що на дорозі транспорту не було, обвинувачена намагалася повернути правіше, але під час сварки втратила керування автомобілем і тоді авто повернуло ліворуч у напрямку загиблої потерпілої.

Удар автомобіля прийшовся на стовпчик, після цього машину посунуло у сторону потерпілої на більшу відстань ніж довжина автомобіля (3-4 метри) внаслідок чого відбувся наїзд на потерпілу. Коли автомобіль зупинився і відірвало колесо, вона відразу витягнула ключі із замка запалювання і підбігла до потерпілої. Потерпіла лежала на стовпчиках. Обвинувачена перевернула її і оглянувши, помітила сильну травму голови, зрозуміла, що треба викликати швидку допомогу. Обвинувачена почала надавати потерпілій першу допомогу, потерпіла почала кашляти.

Пасажир обвинуваченої вийшов із автомобіля і почав кричати щоб викликала швидку. Так як свій мобільний телефон обвинувачена забула вдома, вона звернулася з проханням до перехожого, щоб той викликав швидку.

Заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Наголошує, що алкоголь вона вживала попереднього вечора (150 200 грам горілки), а не у день ДТП. Після ДТП обвинувачену доставляли до Добровеличківської ЦРЛ на медичне обслідування (приблизно через 40 хвилин після ДТП). Там обвинувачена пройшла тестування на газоаналізаторі перший раз показало 2.0 проміле. Обвинувачена двічі проходила тест та двічі результат був 2.0 проміле. Між продуттям був проміжок часу приблизно у 5 хвилин. Також проводилися інші тести на алкогольне сп`яніння.

На думку обвинуваченої до виникнення ДТП вона їхала зі швидкістю 40 км/годину, зазначила, що коли їхала з ОСОБА_13 мала можливість загальмувати. На зустрічній смузі не встигла відреагувати щоб натиснути на гальма так як внаслідок конфлікту можливо вона відволіклася.

Винною себе визнала частково, так як коли рухалася автомобілем не бачила як потерпілу збила автомобілем, а лише побачила як падає потерпіла в боковому склі автомобіля. У подальшому коли перевернули потерпілу ОСОБА_12 побачила у неї значну травму голови, тому вважає, що саме наявність стовпів зумовила смерть потерпілої. Причиною падіння потерпілої ОСОБА_12 є факт її збиття автомобілем. Коли рухалась, то потерпілу побачила перед самим автомобілем.

Водночас на стадії завершення судового розгляду ОСОБА_8 змінила свої показання.

ОСОБА_8 зазначила, що коли вона рухалася автомобілем перед ДТП, у свідка ОСОБА_13 була неправомірна поведінка і останній погрожував їй та замахнувся на неї та схопив кермо автомобіля у нижній частині, не надавши їй можливості повернути праворуч, а взявши кермо обома руками повернув кермо ліворуч. Також свідок ОСОБА_13 плутано надавав показання. Також зазначила, що обвинувачена намагалася загальмувати, але було запізно. Із ОСОБА_13 раніше сварки траплялися досить часто і вона його побоювалася, а показання ОСОБА_13 є неправдивими. Отже вважає, що ДТП сталося внаслідок неправомірних дій пасажира ОСОБА_13 .

Незважаючи на означені пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , її вина у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 , підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні відмовився надавати будь-які показання, так як не був свідком подій, які стосуються загибелі його матері, наполягав на максимальному покаранні для обвинуваченої, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підтримав у повному обсязі.

Як встановлено показаннями, наданими під час судового слідства суду першої інстанції свідком ОСОБА_15 : у той день, коли відбулась ця подія, він заступив в наряд слідчо-оперативної групи; під час чергування їм зателефонував черговий та повідомив, що на вулиці Челюскінців відбулось ДТП; коли прибули на місце пригоди, то там знаходився автомобіль швидкої допомоги та медичні працівники надавали першу медичну допомогу ОСОБА_12 , а саме робили непрямий масаж серця потерпілій; також там стояв автомобіль темно-вишневого кольору ВАЗ 2107 в напрямку руху до магазину на зустрічній смузі руху, що мав ушкодження лівого колеса та неподалік лежала загибла потерпіла.

Пам`ятає, що першочергове повідомлення йому надійшло як ДТП, проте коли прибули на місце, то було встановлено, що зіткнення транспортних засобів не було, а було збито жінку, яку він не знав.

Крім швидкої допомоги на місці події перебувала обвинувачена, яка була водієм автомобіля та чоловік. Коли запитали, хто водій, то обвинувачена пояснила, що вона. З ним також був дільничний офіцер поліції ОСОБА_19 .

Пам`ятає, що загибла потерпіла лежала на спині навпроти хвіртки домоволодіння на бетонних стовпах та була світла пора доби і сухо. В автомобіля ВАЗ 2107 був вирваний важіль, який тримався та було пошкоджене колесо. Кров потерпілої була на стовпах та коли переносили її, також були сліди крові.

Обвинувачену та її співмешканця, котрий був із нею в авто, направили до лікарні для визначення стану алкогольного сп`яніння. Коли приїхали до лікарні, то ОСОБА_8 та її співмешканця завели до медичного приміщення де був пристрій для визначення стану алкогольного сп`яніння. Медичний пристрій, який визначає стан сп`яніння, спочатку перевірили, надівши мундштук та зробивши забір повітря. Після чого, обвинувачена видихнула повітря в трубку та результат показав два проміле. Після того, як лікар виписав акт, то даний акт було вручено ОСОБА_8 , де вона підписалася про його отримання. Освідчення проводив лікар ОСОБА_20 . Після освідчення ОСОБА_8 , її повезли до Добровеличківського ВП ГУНП в Кіровоградській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення та отримання відповідних вказівок для подальших дій керівництва. Також необхідність її доставляння у приміщення поліції була і в тому, щоб син потерпілої не заподіяв їй шкоди, так як був дуже емоційно схвильований у зв`язку зі смертю матері та сильно кричав.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , наданих суду першої інстанції, - події відбулись 03 вересня 2020 року.

Він був знайомий з ОСОБА_8 приблизно три роки, вони зустрічалися, а також проживали разом.

В цей день він був на рибалці та десь об 11 годині до нього зателефонувала ОСОБА_21 , запитала де він, на що повідомив їй, що скоро буде повертатися додому.

Коли приїхав додому ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_21 ще не було. В цей день була річниця з дня смерті батька ОСОБА_21 та вона зі своєю матір`ю їздили на поминки до кладовища.

Приблизно через 30 хвилин ОСОБА_21 приїхала на автомобілі темно-вишневого кольору ВАЗ 2107, дане авто перебувало у неї в розпорядженні. Він почистив рибу та пожарив, після чого пообідали. Під час обіду випили трішки горілки, яка в нього залишалася з рибалки приблизно 150 грам. ОСОБА_21 випила близько 70-100 грам горілки. Чи була ОСОБА_8 твереза коли їхала він не знає, так як сам перед цим вживав алкоголь та не міг відчувати.

У подальшому їм потрібно було поїхати на заправку. За кермом була ОСОБА_8 , а він знаходився на передньому пасажирському сидінні. ОСОБА_8 керувала автомобілем після вживання алкоголю. Коли вони виїхали, то спочатку їхали по вулиці Щорса та виїхали на вулицю Радянської Армії, після цього повернули на вулицю Челюскінців. Коли їхали, то розмовляли спокійно, за кермо не смикав. Чому ОСОБА_8 змінила напрямок руху не знає, можливо відволіклась. До моменту наїзду на бордюр не заважав кермувати. В момент наїзду на бордюр під час руху автомобіля намагався вивернути руль на себе праворуч. Саме в напрямку руху транспорту відбулося зіткнення з лівої сторони.

Як була збита потерпіла свідок не бачив. Чому відбулось зіткнення свідок не знає, можливо ОСОБА_21 відволіклася.

Свідок категорично заперечує зіткнення у зв`язку з його втручанням.

Коли свідок вийшов з автомобіля то побачив потерпілу, яка лежала за бордюрами до входу домоволодіння, вона лежала ближче до двору та головою у напрямку будинку. Тулуб потерпілої лежав на землі, а ноги ніби на бордюрах.

Коли свідок побачив потерпілу, то почав надавати першу медичну допомогу. Також свідок був присутнім під час приїзду швидкої допомоги.

Всі ці події відбулися близько 13 години 00 хвилин, а ОСОБА_21 повернулася додому близько 12 години.

Пошкодження в автомобілі мали місце, а саме вивернуте колесо, а більше не знає, які ще були пошкодження, так як невдовзі приїхала поліція. Автомобіль рухався зі швидкістю 50-60 кілометрів за годину.

Коли ОСОБА_8 проводили медичне освідування, то він був присутній в кабінеті. Також, на прохання лікаря, ОСОБА_8 пройшлась та присідала. Двічі ОСОБА_21 продувала газоаналізатор. Результату освідування ОСОБА_8 він не знає.

Йому також проводили освідування, він продував газоаналізатор один раз, результат був два проміле. Протягом дня він випив десь 350 грам горілки.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_22 , які останнім надані під час судового розгляду суду першої інстанції, - 03 чи 04 вересня 2020 року, приблизно о 14 години 50 хвилин він йшов в напрямку від автостанції до магазину «Жасмін», що знаходиться на вулиці Челюскінців.

Не доходячи до магазину, в 5-10 метрах, йому назустріч, з перевищенням швидкості, їхав автомобіль ВАЗ 2107 баклажанового кольору. Швидкість автомобіля була приблизно 70-80 км за годину та в подальшому він почув удар та скрегіт металу.

Сам момент зіткнення свідок не бачив, оскільки рухався, і видимість ДТП йому заступало гілля вишні.

Побачивши ДТП, з пасажирського сидіння вийшов чоловік, також в цей час з магазина вибіг хлопчик років восьми і закричав, щоб врятували бабусю.

Свідок схопив дитину та передав її людям, щоб дитина нічого не бачила, бо зрозумів, що сталася аварія.

Чоловік з автомобіля почав надавати допомогу потерпілій, а ОСОБА_8 почала плакати. Чоловік кричав, щоб викликали швидку. Свідок відразу зателефонував до швидкої та після цього в РЕС, щоб про трагедію повідомили сина потерпілої та у поліцію.

Перший виклик дзвінка був о 15 годині 03 хвилини.

Потерпіла лежала в 2-3 метрах від проїзної частини, головою в напрямку автостанції та лежала на бордюрах. В авто було відбите ліве колесо. Бордюри були вибиті, тапочки потерпілої лежали в 2-3 метрах від неї.

Зі слів ОСОБА_8 він дізнався, що вона була за кермом. ОСОБА_8 хаотично бігала по дорозі та, на його думку, вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Автомобіль їхав йому на зустріч по лівій стороні, магазин від нього знаходився по правій стороні. По даній вулиці свідок ходить дуже часто, бордюри були лише біля домоволодіння потерпілої. Додав, що перед місцем ДТП були ями в 5 метрах, розміром 6 см., глибиною 30х50.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_18 , наданими суду першої інстанції, - вона є сусідкою потерпілої, і у момент ДТП перебувала у себе вдома, в кімнаті дивилася телевізор.

Оскільки надворі було жарко, вікно у кімнаті було відчинене.

Під час ДТП свідку було чутно звук швидкого руху автомобіля зі сторони вулиці (колишня назва вулиці Радянської Армії). Почувши звук, їй стало цікаво, з іншого вікна побачила стовп пилу, який здійнявся від руху автомобіля.

Свідок залишалася у своєму будинку п`ять або десять хвилин, поки не почула крики ОСОБА_11 («почула крики Саші» - букв. цитата), який голосно кричав. Свідок почула як приїхала швидка допомога, а тому вийшла на вулицю. Там свідок помітила два автомобіля поліції та автомобіль швидкої допомоги. Також на колінах поряд з потерпілою ОСОБА_12 , яка лежала на узбіччі («при дорозі» - букв. цитата), стояв ОСОБА_11 .

Крім того, свідок бачила декілька молодих людей та хлопчика (онук потерпілої), що стояли поряд з місцем ДТП.

Поряд з лівої сторони відносно дороги знаходився автомобіль червоного чи вишневого кольору. Автомобіль стояв неподалік від тіла потерпілої. Одне з коліс було пошкоджене чи відлетіло.

Свідок запитала, хто лежить на землі, на що ОСОБА_23 відповів, що його мати. Потерпіла лежала на стовпчиках, що відділяли узбіччя від палісадника. Свідок бачила обвинувачену біля місця ДТП. Після того як потерпілу забрала «швидка», син потерпілої від`їхав від місця ДТП за «швидкою», попередньо вказавши на жінку, яка збила потерпілу.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2020 року зі схемою та фото таблицею, диском з відеозаписом обстановки ДТП , слідчим зафіксовано, що від вулиці Центральної Армії до вулиці Суворова відбулась дорожньо-транспортна пригода наїзд на пішохода за участі автомобіля ВАЗ-2107 номерний знак НОМЕР_1 , огляд було проведено світлу пору доби. Місце дорожньо-транспортної пригоди розташовано навпроти будинку №84 по вулиці Челюскінців смт Добровеличківка, а саме на проїзній горизонтальній частині вулиці. Покриття асфальтоване, сухо та чисто. Наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття по ходу руху транспортного засобу відсутні. Також до проїзної частини примикають праворуч узбіччя та ліворуч бордюрний камінь. Загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія при денному освітленні більше 100 метрів. Локалізація пошкодження на транспортному засобі : розбита передня ліва фара, передній бампер, пошкоджено капот, переднє ліве крило, переднє праве крило, заднє праве крило, задній бампер, заднє крило багажника, зірване з місця кріплення переднє ліве колесо разом зі стійкою, заднє ліве колесо розгерметизовано. Слід руху по лівому узбіччі та бордюрному камені, який є поверхневий прямолінійні, довжини згідно схеми (т.1 а.с. 82-90). Зазначені в протоколі обставини також підтверджується і схемою до протоколу огляду місця ДТП та фототаблицями (т.1 а.с.87-89). Також в судовому засіданні було оглянуто відеозапис обстановки ДТП, який є додатком до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2020 (т.1 а.с.90);

-протокол огляду трупа від 04.09.2020 із фото таблицею, слідчим зафіксовано, що оглянуто тіло жіночої статі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_4 з ознаками насильницької смерті. На час огляду тіло вдягнене у лосини чорного кольору з плямами у виді кругів білого кольору та футболку зеленого кольору. На ногах взуття відсутнє. При огляді голови тіла виявлено на чолі відкриту рану з переломом у волосяній частині. На обличчі виявленні множинні ссадна, гематоми обох очей, в ділянці щік та носу крововиливи (т.1 а.с. 91-93);

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2020 встановлено, що ОСОБА_8 було направлено до КЗ «Добровеличківська ЦРЛ», огляд проводився за допомогою АлКонт 01 сУ, результат огляду 2,0 ‰ (т.1 а.с.94);

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2020 встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився 04.09.2020 о 16 годині 20 хвилин ( т.1 а.с.95);

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_24 та відповідно до полісу № АР /8155043 ОСОБА_8 застрахувала автомобіль ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( т.1 а.с.114-115 );

-лікарське свідоцтво про смерть №2228 від 05.09.2020, ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 60 років. Причина смерті забій головного мозку, перелом кісток черепа ( склепіння та основи), відкрита черепно-мозкова травма, пішохід травмований легковим авто ( а.с. 151);

-висновок судово-медичної експертизи №78 від 02.10.2020, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 1959 року народження у останньої виявлено тілесні ушкодження у вигляді комбінованої травми: ВЧМТ осаднення шкіри та рани лобної ділянки з крововиливом у м`які тканини цієї ділянки, осаднення шкіри перенісся та кінчика носу, синця довкола правого ока , синця верхньої повіки лівого ока, осаднення шкіри під правим оком , синців верхньої та нижньої губ, крововиливу під м`які мозкові оболонки та забою головного мозку, уламкового перелому лобної кістки з переходом на кістки основи черепа, перелому тіла нижньої щелепи; б) закрита тупа травма грудного відділу хребта : перелом 2-го грудного хребця з забоєм речовини спинного мозку на цьому рівні; в) закрита тупа травма грудної клітини з переломами 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9,10 ребер справа та 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ребер зліва з ушкодженням, нижньої долі лівої легені; які в сукупності ( а,б,в) несуть ознаки тяжких , як небезпечні для життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також на тілі потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця у нижній третині лівого передпліччя по задньо-зовнішній поверхні; синця по тильній поверхні лівої кисті; синця в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, синця у середній третині правого плеча по передньо-зовнішній поверхні; синця у проекції правої колінної чашечки; синця по передній поверхні середньої третини правого стегна; синця по задній поверхні у верхній третині лівої гомілки на фоні якого 5 мілких ссаден розміщених поряд; синця у нижній третині лівого стегна по задній поверхні; синця у верхній третині лівого стегна по передньо - зовнішній поверхні на фоні якого садно лінійної форми, зліва від вказаного ссадна поверхнева рана щілиноподібної форми горизонтально розміщена; синця у нижній третині лівого стегна по зовнішній поверхні на фоні якого 2 ссадна щілиноподібної форми розміщені одне над другим; рани у середній третині лівої гомілки по задньо - зовнішній поверхні, які мають ознаки легких. Морфологічні властивості ушкоджень (запалі рожево-коричневі поверхні саден: відсутність ознак загоєння в тріщинах, розривах, ранах; відсутність ознак консолідаціі (зрощення) переломів кісток; виражені темно-червоні крововиливи у м`які тканини в місцях ушкоджень); наявність внутрішньої кровотечі; відсутність різниці у проявах вираженості крововиливів в місцях ушкоджень, в сукупності вказують, що всі травматичні зміни у потерпілої утворилися прижиттєво незадовго до настання її смерті. Види ушкоджень (переломи кісток, крововиливи, синці, садна), властивості ран (веретеноподібна форма, нерівні зсаднені краї, наявність тканинних перетинок) вказують, що всі вони спричинені значною за силою дією тупих предметів і могли утворитись у результаті ДТП. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_12 1959 року народження, виявлено етиловий спирт в кількості 0,34 % , що як у живих осіб відповідає незначному впливу алкоголю на організм. Смерть ОСОБА_12 1959 року народження, настала від отриманої комбінованої травми ВЧМТ, закритої тупої травми грудної клітини та хребта з забоєм головного та спинного мозку, множинними переломами ребер справа з ушкодженням лівої легені (т.1 а.с. 122-124);

-висновок інженерно-транспортної експертизи №3663/20-27 від 16.09.2020 та фототаблицею, по дослідженню технічного стану рульового керування, ходової частини та гальмівної системи автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що гальмівна система, ходова частина та рульове керування представленого для експертного дослідження а/м ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент часу, що передував настанню розглянутої події знаходилися в працездатному стані і не мали ознак наявності несправностей, які ведуть до виникнення втрати цим автомобілем його поперечної стійкості раптовому для його водія уводу вбік смуги руху, яка обирається їм ( водієм ) чи обумовлюють позбавлення цього водія можливості зниження швидкості автомобіля аж до його повної зупинки за допомогою робочої гальмівної системи з відомою водію ефективністю. Виявлені при експертному огляді автомобіля-деформація та руйнування елементів підвіски переднього лівого колеса, розгерметизація шин коліс лівої сторони автомобіля, руйнування поворотного важеля лівого переднього колеса та розрив гальмівного трубопроводу гальмівного механізму лівого переднього колеса стались під час ДТП. Перед ДТП рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували в технічно-справному стані, вирішення питання про вплив несправностей на керованість автомобілем перед ДТП, є безпредметним (т.1 а.с. 126-131);

-висновок інженерно-транспортної експертизи №3666/20-27 від 16.09.2020 та фото таблицею по дослідженню контактної взаємодії автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 з пішоходом встановлено, що на підставі огляду автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідів, які б з безумовністю явно вказували на зону контакту даного автомобіля з конкретним пішоходом ( ОСОБА_12 ) не виявлено. При цьому в передній лівій частині на окремих ділянках його кузова виявлені пошкодження, які могли бути утворені при наїзді на людину, при цьому дані сліди є характерними для фронтального контакту (т.1 а.с. 134-137);

-висновок автотехнічної експертизи по обставинам дорожньо-транспортної пригоди №422 від 22.09.2020 ( Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод) встановлено, що в дорожній обстановці, що склалась водій автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху під час руху по проїзній частині дороги, повинен був керуватися вимогами п.п.2.3 ( б) і ( д) та 10.1. ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля « ВАЗ 2107» ОСОБА_8 виконуючи належним чином вимоги п.п.2.3 ( б) і ( д) та 10.1. ПДР України, мав у своєму розпорядженні технічну змогу уникнути даної ДТП. Питання, що стосуються оцінки дій пішохода не входить до компетенції авто технічного експерта. Місце наїзду автомобіля « ВАЗ 2107» на пішохода ОСОБА_12 знаходиться в районі місця, позначеного позицією №7 на схемі протоколу огляду місця події, тобто на лівій стороні дороги, по напрямку руху автомобіля « ВАЗ 2107». Більш точне місцезнаходження місця наїзду з розмірами можливо було б визначити в ході огляду місця події безпосередньо після ДТП. В причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, знаходились невідповідність дій водія автомобіля « ВАЗ 2107» ОСОБА_8 вимогам п.п.2.3. ( б) і ( д) та 10.1. ПДР України (т.1 а.с. 142-144).

На підставі досліджених доказів, ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватою у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, а дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відносно доводів апеляційних скарг як прокурора, так і захисту, - слід вказати, що вказаним доводам, а також обставинам, які враховуються при призначенні покарання, судом першої інстанції надано детального аналізу та оцінки, мотиви суду належно і повно зазначені в оскаржуваному вироку суду першої інстанції із посиланням на відповідні норми закону.

Обвинувачена в апеляційній скарзі вказує, що, фактично, винуватцем наїзду на пішохода є свідок ОСОБА_13 , який умисно викрутив кермо автомобіля, яким вона керувала, внаслідок чого стався наїзд на потерпілу.

Вказані доводи спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , що є незмінними протягом судового слідства і полягають у тому, що свідок, під час керування обвинуваченою автомобілем, не заважав їй, кермо не смикав, кермо намагався повернути праворуч після наїзду.

Судом першої інстанції, при цьому, слушно зазначено в оскаржуваному вироку, що ОСОБА_8 змінювала свої показання та просила їх прийняти правильними саме в тому варіанті, що ОСОБА_13 втрутився у керування автомобілем, що і спричинило ДТП, тож суд сприймає такі показання обвинуваченої як спробою уникнути відповідальності та мінімізувати для себе негативні наслідки вчиненого злочину.

Незалежно від причин виникнення небезпеки для руху водій зобов`язаний був дотримуватися правил дорожнього руху та виконувати вимоги як п.п 1.5, 2.3(б) (д) так і п.10.1 та 12.1 Правил, порушення яких дії обвинуваченої перебувають у причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками у вигляді заподіяння смерті потерпілій.

Висновком експерта № 422 від 22 вересня 2020 року встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля « ВАЗ 2107» ОСОБА_8 виконуючи належним чином вимоги п.п.2.3 ( б) і ( д) та 10.1. ПДР України, мала у своєму розпорядженні технічну змогу уникнути даної ДТП.

Висновком інженерно-транспортної експертизи №3666/20-27 від 16.09.2020 встановлено, що в передній лівій частині на окремих ділянках його кузова виявлені пошкодження, які могли бути утворені при наїзді на людину та при цьому дані сліди є характерними для фронтального контакту.

Саме порушення ОСОБА_8 , яка керувала автомобілем, правил ПДР призвело до вчинення наїзду на потерпілу, і дії ОСОБА_8 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із загибеллю потерпілою.

Не встановлено доказів, які спростовують провину ОСОБА_8 , та порушення свідком ОСОБА_13 правил дорожнього руху, які були у взаємозв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, як встановлено ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Обвинувачена посилається, що в протоколі огляду місця події місце вчинення ДТП визначене не як насправді, - Челюскінців, 123 а.

Судом першої інстанції аналізовано вказані твердження, враховано, що проведення огляду місця події, не несе порушення конституційних прав обвинуваченої, а тому невірне зазначення адреси будинку в прив`язці до місця дорожньо-транспортної пригоди не тягне визнання доказу недопустимим, так як ці обставини встановлені судом під час судового розгляду та дослідженням доказів, в тому числі і відтворенням відеозапису обстановки ДТП, який є додатком до протоколу огляду місця події від 04.09.2020; вказані слідчі дії проводились в межах кримінального провадження та щодо ДТП пов`язаного зі смертю ОСОБА_12 .

Обвинувачена також посилається на те, що тест на алкогольне сп`яніння проведений неналежним приладом.

З цього приводу та щодо наявності обставини, яка обтяжує покарання вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, - судом першої інстанції надано детальної оцінки, про зазначено у мотивувальній частині вироку суду (аркуш провадження 238 зворот-239, вирок).

Матеріали кримінального провадження містять свідоцтво про повірку приладу АЛКОНТ 01СУ №8009-06, яке чинне до 29.11.2020, а також сертифікат на прилад про прийняття приладу АЛКОНТ 01СУ №8009-06 (т.1 а.с. 157-158).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_8 доставлена до Добровеличківської ЦРЛ після ДТП для проведення огляду згідно вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 відповідно до яких у разі скоєння дорожньої транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Згідно із положеннями цього нормативного акту огляд водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у розумінні вимог статей 214, 223 КПК, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання цих результатів медичного дослідження недопустимими і такими, що отримані з порушенням порядку, передбаченого законом, тобто до внесення відомостей до ЄРДР.

Свої висновки суд обґрунтував також і посиланням на практику Верховного Суду, що узгоджуються із правовими позиціями Верховного суду викладеними, зокрема у постановах від 24.02.2020 року у справі № 473/2872/18, від 10.12.2020 року у справі № 715/1912/19, від 11.02.2020 року у справі № 691/219/18.

Крім того, обвинуваченою не оскаржено висновку за результатами огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Більш того, і як те зауважено судом: огляд ОСОБА_8 проведений лікарем, який є спеціалістом вузького профілю (нарколог з достатнім стажем роботи), тому його висновок із описанням виконуваних ним тестів не викликає у суду сумніву.

Сторонами судового провадження не заперечений факт проведення огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння двічі, за наслідками чого прилад показав 2 проміле алкоголю крові, що підтверджується відповідним актом (т.1 а.с.155).

Тож, судом встановлено достатньо фактів, підкріплених відповідними доказами, які не дають підстав піддавати сумніву, що кримінальне правопорушення вчинене у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, обвинувачена посилається в апеляційній скарзі, що свідок ОСОБА_15 є працівником поліції, який змушував її проходити тест на алкогольне сп`яніння та підписувати якісь папери (не може бути свідком).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Виключення містить ч. 2, ч. 4 ст. 65 КПК України, якою вичерпно визначено перелік осіб, які не можуть бути допитані як свідки. Цей перелік не містить виключень, які б стосувались допиту свідка ОСОБА_15 .

Також обвинувачена зазначає, що свідки, які вказували про швидкість автомобіля на момент ДТП, - не зрозуміло, як вони вимірювали цю швидкість; свідок ОСОБА_25 , який йшов на зустріч руху авто, мав би бачити, хто перебував за кермом автомобіля, і що відбувалось у салоні, проте у судовому засіданні надав незрозумілих показань про те, що відволікся і не бачив.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує свідка давати правдиві показання під час досудового розслідування та судового розгляду, про що попереджається свідок, у протилежному випадку настає відповідна кримінальна відповідальність свідка за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (п. 2) ч. 2 ст. 66 КПК України, ст. 67 КПК України, ст. 384 КК України).

Свідки у судовому провадженні належно попереджені судом першої інстанції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведені до присяги, їх показання не суперечать доказам у кримінальному провадженні у сукупності та узгоджені між собою.

Не встановлено, що свідки мали близькі чи родинні стосунки зі сторонами кримінального провадження.

Підстави вважати свідків зацікавленими у результатах розгляду справи, а їх показання неправдивими відсутні.

Свідками надано показання про обставини кримінального правопорушення так, як вони їм відомі, та так, як свідки їх сприймали.

Разом із тим, свідки не мають надавати висновків щодо точної швидкості, з якою рухався автомобіль або інших подібних висновків, оскільки такі висновки надає особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, і є підтвердженим спеціалістом у відповідній галузі.

Посилання на те, що свідок ОСОБА_22 , який йшов на зустріч руху авто, мав би бачити, хто перебував за кермом автомобіля, і що відбувалось у салоні, - є припущенням обвинуваченої, і воно нічим не підтверджено доказово.

Надано критичної оцінки судом і з приводу посилань неналежної правової допомоги, що їй надавалась адвокатами: вказані посилання свого фактичного підтвердження не знайшли. До того ж захист обвинуваченої протягом кримінального провадження здійснював не один адвокат.

Щодо незаконних дій працівників поліції при затриманні обвинуваченої, як вона на те вказує, - затримання обвинуваченої відбувалось за участі адвоката, скарг від обвинуваченої не поступало,

Обвинуваченою, як вона вказувала, подавались клопотання, як призначення експертиз, проведення відтворення місця події, клопотання про додатковий допит свідків, та інші клопотання, проте вони всі залишені судом без задоволення.

Розгляд клопотань під час судового розгляду регламентує ст. 350 КПК України - клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, клопотання сторони захисту розглянуті судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, за наслідками розгляду клопотань судом постановлено відповідну ухвалу, належно і повно мотивовану (аркуш провадження 198, том 2).

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону вирішено й клопотання захисту про відвід головуючого судді ОСОБА_1 (підставою відводу фактично стало не задоволення клопотань захисту); підстави відводу оцінені та за наслідками розгляду заяви про відвід суддею іншого місцевого суду - Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви за відсутності до того дійсних підстав, не встановлено обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Належним чином відредаговано судом першої інстанції на внесене обвинуваченою клопотання про повторну заміну захисника, і дане клопотання розглянуте, постановлена ухвала, де суд, пославшись на відповідні норми закону та практику ЄСПЛ, детально мотивував, з яких підстав вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання (аркуш провадження 98, том 2).

При цьому, ряд клопотань захисту судом задоволені або задоволені частково, як от: долучення документів до матеріалів справи, витребування матеріалів, не однократне ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та наявними носіями інформації проведених слідчих дій, зокрема, оптичними дисками, заміну захисника, зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (аркуш провадження 2, 10, 12, 19 , 32 том 2).

Зважаючи на вказане, відсутні підстави вважати доведеними посилання захисту на те, що суд виявив упередженість та відмовляв у задоволенні всіх внесених клопотань захисту.

Доводи адвоката ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої, щодо не винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, відсутності доказів про те, безпідставну відмову суду у задоволенні клопотань захисту, не доведеністю обставини, які обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди є недопустимим доказом, оскільки оформлений всупереч вимог КПК, містить суперечливу інформацію щодо точного місця ДТП - є аналогічними доводам, висловленим обвинуваченою, вони аналізовані та оцінені вище за текстом ухвали, тому повторній оцінці не піддаються.

Доводи адвоката ОСОБА_10 з приводу не доведеності цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , відсутності доказів обґрунтованості визначеної моральної шкоди, зміст понесених моральних витрат не розкрито судом, - є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 та його представник висунули позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_8 спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання цивільного позову, послався на положення ст. 23 ЦК України, якими регульоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а також на інші норми цивільного законодавства відносно відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено, внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_8 настали невідворотні та тяжкі наслідки - потерпілий втратив близьку людину - матір, з якою підтримував близькі родинні стосунки, і яка приймала постійну участь у житті потерпілого ОСОБА_11 .

Раптова й непередбачувана смерть матері викликала в потерпілого глибокі душевні страждання, поглиблені тим, що ОСОБА_8 до ухвалення вироку суду жодного разу особисто не попросила вибачення в потерпілого за скоєне, у вчиненому не розкаялася та не надавала потерпілому жодної компенсації.

Безумовно, внаслідок загибелі близької людини потерпілий зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань, що призводить до нервових переживань, дискомфорту, стривоженості за своє майбутнє без матері.

Сукупно зазначене негативно впливає на психічний стан здоров`я потерпілого ОСОБА_11 та примушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відтак, як те й вимагається, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення.

Судом повно оцінено зміст понесеної потерпілим моральної шкоди, зазначено, в чому полягає така шкода.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості, а тому суд прийшов до висновку, що розмір спричиненої потерпілому моральної шкоди оцінюється у 350 000 гривень (з яких 60 000 грн. постановлено стягнути зі страхової компанії, із якою на вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уклала договір про обов`язкове страхування ОСОБА_8 ).

Адвокат також вказує, що ОСОБА_8 вчинила злочин з необережності, не судима, на утриманні має малолітню дитину, на обліках не перебуває, з`являлась на виклик суду, не намагалась переховуватись.

Однак, характеризуючі особу обвинуваченої обставини належно враховані судом при призначенні обвинуваченій покарання, що убачається з мотивувальної частини вироку.

Ті обставини, що під час судового слідства обвинувачена не намагалась уникнути суду, переховуватись, - є частиною процесуальних обов`язків обвинуваченої (ч. 7 ст. 42 КПК України), яка за викликом суду має з`являтись в судові засідання, виконувати обов`язки, покладені на неї рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Твердження адвоката про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, які полягають у тому, що з 01 жовтня 2021 року до 04 жовтня 2021 року 10 години 30 хвилин суддя ОСОБА_1 перебував у нарадчій кімнаті, проте о 08 годині, 09 годині 04 жовтня 2021 року суддею постановлено ряд рішень, - оцінені наступним чином.

Адвокатом ОСОБА_9 , який представляє інтереси потерпілого, 25 січня 2022 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області скеровано адвокатський запит щодо розгляду суддею ОСОБА_1 судових справ 04 жовтня 2020 року.

Відповідно до отриманої на запит інформації, долученої до матеріалів кримінального провадження: 04 жовтня 2021 року суддею ОСОБА_1 мали розглядатись сім справ, з яких справа № 387/445/21 стосовно ОСОБА_26 та інших розглядалась о 13 годині 50 хвилин (журнал судового засідання аркуш провадження 117, том 3), справи № 387/673/21 та № 387/675/21 про адміністративні правопорушення та № 387/1008/20, № 387/1007/20 про стягнення боргу не розглядались, справа № 387/739/21 про адміністративне правопорушення розглянута після проголошення судом вироку стосовно ОСОБА_8 (пояснення, відібрані у секретаря судді ОСОБА_1 - ОСОБА_27 аркуш провадження 113, том 3), справа № 387/431/20 у порядку цивільного судочинства відкладена до наступної дати (довідка секретаря судового засідання аркуш провадження 118, том 3).

Наданою судом першої інстанції інформацією встановлено, що до виходу судді ОСОБА_1 з нарадчої кімнати судові засідання у інших справах не проводились.

Доводи прокурора у кримінальному проваджені з приводу недостатності врахування обставин, передбачених ст. 65 КК України та, як наслідок, призначення занадто м`якого покарання свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Судом враховано, що обвинуваченою ОСОБА_8 вчинене необережне, але тяжке кримінальне правопорушення, що призвело до тяжких наслідків, винуватість обвинувачена, фактично, не визнала, намагалась звинуватити у вчиненні злочину пасажира автомобіля, свідка ОСОБА_13 , не розкаялась, спричиненої шкоди не відшкодувала, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не одружена, має на утриманні малолітнього сина, безробітна, має постійне місце проживання у смт Добровеличківка, не судима, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Згідно із інформацією досудової доповіді органу пробації ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Ймовірність виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства цілком можлива.

Обставини, які пом`якшують покарання, - відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив ОСОБА_8 основне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, з призначення додаткового покарання.

Тобто, всі обставини, що вказує прокурор в апеляційній скарзі, судом враховані, і як наслідок, обвинуваченій призначене майже максимальне основне покарання.

Вимоги прокурора щодо призначення ОСОБА_8 максимального у межах санкції частини статті покарання не ґрунтуються на принципах справедливості, виваженості й достатності для виправлення.

Щодо посилань прокурора на те, що обвинувачена умисно затягувала судовий розгляд справи, чотири рази ініціювала заміну захисника, подавала велику кількість необґрунтованих клопотань про призначення експертиз, проведення слідчих дій, змінювала показання щодо обставин події, намагалась перекласти відповідальність на пасажира автомобіля, яким керувала, подавала безпідставні відводи судді, - зауважується, що обвинувачена вправі обирати свою процесуальну позицію як спосіб захисту, і кримінальне процесуальне законодавство наділяє обвинуваченого правами подавати клопотання, не позбавляє права подавати аналогічні клопотання повторно, заявляти відводи складу суду.

Тож, зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, істотні порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не віднайдені, а тому колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_21 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4