Провадження № 1-кс/761/6396/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна

У С Т А Н О В И В:

Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000690 від 31 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

31 жовтня 2021 року відповідно до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_4 вилучений автомобіль Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить останній на праві приватної власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у справі № 761/39150/21 відмовлено у задоволенні клопотання про арешт автомобіля Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 .

Сторона скаржника неодноразово зверталась до слідчого СУ ГУ НП у Київській області із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.

Станом на час звернення зі скаргою тимчасово вилучене майно, вилучене під час огляду повернене не було.

27 червня 2022 року до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із скаргою звернулася адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, яке вилучене під час огляду 31 жовтня 2021 року.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явились.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 вказаної процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

При цьому, в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного кримінально-процесуального закону, органом досудового розслідування після вилучення майна не було подано слідчому судді клопотання про накладення арешту на це майно, що свідчить про наявність правових підстав для повернення вказаного майна, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є випадки, передбачені частиною п`ятою статті 171 КПК України, тому майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у справі № 761/39150/21 відмовлено у задоволенні клопотання про арешт автомобіля Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що дана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167, 168, 169, 171, 236, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Зобов`язати відповідальну службову особу СУ ГУ НП в Київській області, яка здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000690 від 31 жовтня 2021 року, повернути ОСОБА_4 належне їй майно, яке було вилучено в ході проведення огляду 31 жовтня 2021 року, а саме автомобіль Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1