Номер провадження: 11-кп/813/235/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між одеським апеляційним судом, ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та платформою «EasyCon» за участю захисника ОСОБА_11 матеріали кримінального провадження №0000128 від 22.03.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року, яким:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тирасполь Республіки Молдови, громадянин Республіки Молдови, який має базову середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України та йому призначене покарання:
- за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна;
- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна;
- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_12 , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання в виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст.72 КК України в строк відбутого ОСОБА_12 покарання зараховано час його попереднього ув`язнення в період з 02.08.2016 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_12 обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 02.08.2016 року.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнано винуватими за те, що близько 11 год. 00 хв. 21.03.2016 року ОСОБА_13 , перебуваючи біля гаражу домоволодіння АДРЕСА_3 , діючи з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу демонтував належну ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відеокамеру зовнішнього спостереження моделі «PV-CV072HD CCTV Camera», вартістю 2000 грн, якою розпорядився на власний розсуд.
Близько 19 години 30 хвилин 22.03.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку №12 по вул. 7-ма Пересипська в м. Одесі, діючи за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на здійснення нападу із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вирішили заволодіти майном раніше незнайомої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Реалізуючи зазначене ОСОБА_12 підійшов до потерпілої, наніс удар ліктем правої руки в її голову, від чого та впала, підняв її, приставив до воріт та, погрожуючи ножом, поставив вимогу передати йому коштовні речі, які вона віддала: золоті сережки у формі сердець, вартістю 1000 грн, золоте кільце, вартістю 4700 грн. Після чого ОСОБА_13 вихопив у потерпілої шкіряну сумку чорного кольору, вартістю 200 грн, в якій знаходилися мобільні телефони марок: «Nokia E71», вартістю 600 грн; «Samsung X830», вартістю 800 грн, а також грошові кошти в розмірі 700 грн та 25 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 22 березня 2016 року дорівнює 665 грн). Вищезазначеним майном та грошима, в загальному розмірі 8665 грн обвинувачені розпорядилися на власний розсуд.
Також, 17 години 00 хвилин 26.04.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи на території дачного масиву «Надлиманський» біля с. Одрадове Роздільнянського району Одеської області, діючи повторно, за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли через паркан до двору будинку АДРЕСА_4 , розбили вікно, через яке проникли в будинок, звідки викрали належні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , телевізор марки «LG», вартістю 5000 грн, а також ноутбук марки « Samsung», вартістю 4000 грн, а всього майно, загальною вартістю 9000 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
Далі, 23 години 00 хвилин 27.04.2016 року ОСОБА_13 , перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_5 , діючи повторно з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , велосипед марки «Kolt Formula 24», вартістю 2000 грн, яким розпорядився на власний розсуд.
В період часу з 01 години 00 хвилин до 03 години 00 хвилин 28.04.2016 року ОСОБА_13 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_6 , діючи повторно з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник через незачинені вхідні двері до кв. АДРЕСА_7 , в одній із кімнат якої викрав належний ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мобільний телефон марки «Nokia 105 dual sim 1133», вартістю 500 грн, яким розпорядився на власний розсуд.
11.05.2016 року о 12 год. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_8 , діючи повторно, за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли через паркан до двору, а через вікно в будинок, звідки викрали належні ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , телевізор марки «21 TFT LCD TV DVD Player», вартістю 1700 грн, а також чоловічі шкіряні туфлі, вартістю 600 грн, а всього майно, загальною вартістю 2300 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
Близько 21 год. 22.05.2016 року ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_9 , побачив раніше знайомого ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Під час виниклого конфлікту ОСОБА_12 , діючи з мотивів особистої неприязні та з умислом на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому один удар ножом в область лівої частини живота, чим спричинив ОСОБА_19 визнане в якості тяжкого за критерієм небезпеки для життя тілесне ушкодження у вигляді різаного поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням великого сальнику та брижі тонкої кишки.
У нічний час 28.05.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи на території дачного масиву «Надлиманський» біля с. Одрадове Роздільнянського району Одеської області, діючи повторно, за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли через паркан до двору будинку АДРЕСА_10 , розбили вікно, через яке проникли в будинок, звідки викрали належні ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , телевізор марки «Toshiba», вартістю 5000 грн, а також мікрохвильову піч, вартістю 4000 грн, а всього майно, загальною вартістю 9000 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
Далі, 08 години 00 хвилин 31.05.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли через відчинене вікно до кв. АДРЕСА_11 , звідки викрали належні ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ноутбук марки «Acer», вартістю 4000 грн, а також золотий ланцюжок, вагою 2,37 г, вартістю 592 грн, а всього майно, загальною вартістю 4592 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
В денний час 02.07.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи на території дачного масиву «Надлиманський» біля с. Одрадове Роздільнянського району Одеської області, діючи повторно, за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли через паркан до двору будинку АДРЕСА_12 , розбили вікно, через яке проникли в будинок, звідки викрали належний ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , пневматичний пістолет «ПМ Ultra», вартістю 1100 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
У вечірній час 14.07.2016 року ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи на території дачного масиву «Надлиманський» біля с. Одрадове Роздільнянського району Одеської області, діючи повторно за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на заволодіння транспортним засобом, вирішили заволодіти припаркованим біля буд. АДРЕСА_13 належним ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , автомобілем марки «Chevrolet Aveo», 2005 р.в., в кузові сірого кольору, н/з НОМЕР_1 , вартістю 89400 грн.
Реалізуючи зазначене ОСОБА_13 та ОСОБА_12 проникли через паркан у двір будинку, після чого перший обвинувачений залишився на подвір`ї, а другий проник через незамкнені двері безпосередньо до будинку, щоб відшукати ключі від транспортного засобу.
ОСОБА_12 , перебуваючи на другому поверсі будинку, почув, як в будинок зайшов господар, після чого у цього обвинуваченого також виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого шляхом застосування насильства. Реалізуючи цей раптово виниклий умисел ОСОБА_12 відшукав сокиру та в момент входу ОСОБА_23 до кімнати, наніс її обухом удар по голові останнього, після чого відібрав у потерпілого срібне кільце, інше кільце та ланцюжок, виготовлені з металу жовтого кольору, а також мобільний телефон марки «Samsung».
В подальшому ОСОБА_12 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого, примусив ОСОБА_23 спуститися до підвального приміщення будинку, де його зв`язав, щоб потерпілий не зміг повідомити про напад.
Після вчиненого, продовжуючи раніше виниклий спільний умисел на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 невстановленим способом запустили двигун автомобіля «Chevrolet Aveo», н/з НОМЕР_1 , та залишили на ньому територію дачного масиву.
20 липня 2016 року близько 09 години 45 хвилин ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні КУ «Одеська міська стоматологічна поліклініка №5» за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого,39, діючи за попередньою змовою, групою осіб, з корисливою метою та умислом на здійснення нападу із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вирішили заволодіти ювелірними прикрасами раніше незнайомої рентген-лаборанта ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Реалізуючи зазначене обвинувачені прослідували до рентгенологічного кабінету, розташованого в сусідньому будинку АДРЕСА_14 , де потерпіла зробила рентген щелепи ОСОБА_12 , після чого вийшла до фотолабораторії та зачинила за собою вхідні двері.
Близько 10 години 15 хвилин цієї ж доби обвинувачені, шляхом вибиття двері, проникли до фотолабораторії, де ОСОБА_12 наніс потерпілій чотири удари кулаком в голову, один удар по правій руці та інші удари в різні частини тіла, чим спричинив останній визнані в якості легких тілесні ушкодження, із короткочасним розладом здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, з наявністю забоїв м`яких тканин голови.
В цей же час ОСОБА_13 ривком зірвав із шиї потерпілої золотий ланцюжок плетіння Бісмарк, вагою 20 г, вартістю 16120 грн, із хрестиком, вагою 1,5 г, вартістю 1000 грн, після чого ОСОБА_12 зірвав з руки потерпілої золотий браслет плетіння
Бісмарк, вартістю 19370 грн, а всього ювелірні прикраси, загальною вартістю 36530 грн, якими обвинувачені розпорядилися на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, а в подальшому доповнення до них, в яких посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просили вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. В обґрунтування доводів щодо незаконності вироку та необхідності призначення нового судового розгляду обвинувачений та захисник, кожен окремо, вказують на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.23 КПК України не допитавши потерпілих та свідків по справі, послався в мотивувальній частині вироку на їх покази, як на докази доведеності провини ОСОБА_12 .

До початку апеляційного розгляду обвинувачений та захисник змінили вимоги апеляційних скарг та просили змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_12 в мінімальних межах санкцій статей, які йому інкримінуються.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності потерпілих, які, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілих на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги зі змінами, просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення змінених апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_25 , у зв`язку з відмовою сторони захисту від апеляційних скарг на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 рокувідносно ОСОБА_13 .

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних ОСОБА_12 злочинів не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи змінених апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно суворості призначеного, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочинів, особу винного, та не вбачав обставин при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.
Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_12 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений частково визнав себе винним у скоєному, являється громадянином іншої держави та неодноразово був видворений за межі територію України, та один з епізодів вчинений відносно особи похилого віку. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому покарання, враховуючи обставини та характер вчинення злочинів.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_12 заявив про щире каяття у вчинених злочинах, повністю визнав свою провину та просив обмежитись відбутим покаранням.

На думку апеляційного суду зазначені обставини не можуть бути вирішальними та такими, які дають апеляційному суду підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Водночас, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції, на підставі ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 12 років та з моменту затримання ОСОБА_12 та то дня перегляду вироку апеляційним судом, останній перебуває під вартою 6 років, та йому зараховується, відповідно до ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення до дня набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто ОСОБА_12 майже відбув призначене покарання.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально та таке покарання не можна вважати занадто суворим, оскільки таке покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Змінені апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року, яким ОСОБА_12 , засуджений за ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4