Справа № 164/361/21 Провадження №11-кп/802/276/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, вчителя фізичного виховання Маневицького ліцею №1 імені Героя України Андрія Снітка Маневицької селищної ради, розлученого, на утримання якого перебуває двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) грн.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 30 січня 2021 року біля 09:00 год. в смт.Маневичі Волинської області, перебуваючи в житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , за місцем постійного проживання, під час словесної суперечки з ОСОБА_11 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, умисно наніс їй один удар кулаком руки в область голови, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, підшкірної гематоми правої скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2 від 18.02.21 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із таким вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що потерпіла надала показання про те, що ОСОБА_7 вдарив її один раз правою рукою в область голови зліва. Від даного удару вона сильно вдарилась головою в грубку, що знаходилась справа від неї. Згідно висновку експерта жодних тілесних ушкоджень на лівій частині голови потерпілої, куди відповідно до встановлених обставин справи обвинуваченим нанесено удар, виявлено не було. При цьому, експерт в судовому засіданні пояснив, що не всі удари супроводжуються утворенням тілесних ушкоджень, а тому від нанесеного обвинуваченим удару рукою в ліву частину обличчя потерпілої тілесного ушкодження могло не утворитись. А тому, можна дійти висновку, що внаслідок заподіяного обвинуваченим удару руки в ліву частину голови потерпілої жодних тілесних ушкоджень їй заподіяно не було. Такий контакт відбувся внаслідок контакту голови потерпілої із поверхнею грубки, що знаходилась справа від неї. При цьому, відсутність тілесних ушкоджень на лівій частині голови потерпілої, тобто в місці безпосереднього контакту руки обвинуваченого з головою потерпілої, свідчать про невелику силу удару. Встановлені обставини вказують на відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між ударом ОСОБА_12 в ліву частину голови потерпілої та виникнення тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, підшкірної гематоми правої скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови. Вказане свідчить на відсутність у діях обвинуваченого прямого чи непрямого умислу та вказує на наявність необережної форми вини. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст.125 КК України, а тому виключає кримінальну відповідальність обвинуваченого за цією статтею. Посилаючись на ці обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 на вищевказану апеляційну скаргу подав письмові заперечення в яких зазначає, що скарга є необґрунтованою та такою, що ґрунтується на суб`єктивних оціночних судженнях та припущеннях. Вважає, що оскаржуваний вирок є повністю обґрунтованим та законним. А тому, просить апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора, потерпілу та її представника, які вважали скаргу безпідставною та просили залишити без задоволення, а судове рішення, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального проступку за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_13 , який свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнав. Суду дав показання про те, що 30 січня 2021 року біля 09:00 год. він перебував у житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , де займався домашніми справами. Коли він зайшов у кімнату, де приймала їжу донька ОСОБА_14 , то побачив, що колишня дружина ОСОБА_11 (після розірвання шлюбу ОСОБА_15 ) знімала її на мобільний телефон. Через це між ними виникла словесна суперечка, оскільки він був проти того аби ОСОБА_11 знімала дітей, а в подальшому викладала ці фото та відеозаписи в соціальних мережах. Він забрав з її рук мобільний телефон та поклав його на ліжко, заборонивши знімати доньку. Після цього, він вийшов з кімнати. Стверджує, що під час суперечки він ОСОБА_11 будь-яких ударів не наносив та тілесних ушкоджень іншим чином їй не спричиняв. Вважає, що остання могла сама собі спричинити виявлені у неї під час судово-медичної експертизи тілесні ушкодження, щоб помститися йому за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, про що йому неодноразово погрожувала, стверджуючи, що він ще дуже пошкодує, що так вчинив.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:
Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні надала показання про те, що 30 січня 2021 року біля 09:00 год. вона перебувала в житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , за місцем постійного проживання. Коли вона перебувала з донькою ОСОБА_14 в спальні, то до них зайшов ОСОБА_7 і, побачивши, що вона знімала доньку на мобільний телефон, забрав телефон з її рук, після чого під час словесної суперечки вдарив її один раз правою рукою в область голови зліва. Від такого удару вона сильно вдарилася головою об грубку, що знаходилася справа від неї. Після цього, він вийшов з будинку на вулицю. Вона ж пішла до будинку сусідки ОСОБА_16 та розповіла їй, що трапилося у зв`язку з чим остання викликала поліцію і швидку медичну допомогу. Про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 розповіла працівникам поліції та фельдшеру, які приїхали за викликом. Від госпіталізації вона відмовилась. В подальшому, через погіршення стану здоров`я, вона в цей же день була змушена звернутися за медичною допомогою, а 31 січня 2021 року - була госпіталізована в КП «Маневицька ЦРЛ», де перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 31.01.21 по 15.02.21.

Показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (працівники поліції), які суду показали, що 30 січня 2021 року, біля 09:00 год. під час несення служби на службовий планшет надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства на АДРЕСА_1 . Коли вони прибули на місце, за ними туди ж приїхав автомобіль швидкої медичної допомоги. Зі слів заявниці її вдарив чоловік ОСОБА_7 в область голови. Фельдшер після огляду ОСОБА_9 повідомив, що у неї на голові у тім`яній частині з правого боку є почервоніння, без розсічення. ОСОБА_7 знаходився за місцем проживання, свою причетність до спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень заперечував. Після відібрання пояснень у заявниці та її чоловіка вони поїхали у поліцію, де ОСОБА_9 написала заяву про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинене. ОСОБА_18 , крім того, додав, що зі слів заявниці йому стало відомо, що від удару чоловіка вона вдарилась головою об грубку. Коли ОСОБА_18 заходив в кімнату до дітей, щоб розпитати як все було, донька та син з ним говорити не захотіли.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що 30 січня 2021 року біля 09:00 год., у нього був виїзд за викликом на АДРЕСА_1 , де вже перебували працівники поліції. ОСОБА_9 скаржилась на головну біль, підвищений тиск, головокружіння, нудоту. Їй було надано необхідну меддопомогу та порекомендовано звернутися в лікарню, однак остання від госпіталізації відмовилась. У ОСОБА_9 під час огляду було виявлено незначне ушкодження на тім`яній ділянці голови з правого боку, без розсічення. Зі слів останньої її вдарив чоловік ОСОБА_7 , який знаходився на подвір`ї біля працівників поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що 30 січня 2021 року біля 09:00 год., до неї додому прийшла сусідка ОСОБА_9 та просила телефон, щоб зателефонувати в поліцію. Вона плакала, перебувала в шоковому стані, її всю трусило. Зі слів сусідки її вдарив чоловік. Коли ОСОБА_16 запитала у неї чому вона не телефонує з свого телефону, на що ОСОБА_9 відповіла, що його забрав ОСОБА_7 . У ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_16 не побачила і та їй не розповідала про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка суду надала покази про те, що зі слів сестри ОСОБА_9 йому стало відомо, що 30 січня 2021 року біля 09:00 год., в будинку за місцем проживання, що по АДРЕСА_1 , її вдарив чоловік ОСОБА_7 . З приводу спричинених тілесних ушкоджень вона перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Маневицька ЦРЛ».

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- заяву ОСОБА_21 про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.21 року, з якої встановлено, що 30.01.2021 року біля 09:00 год., в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 наніс їй один удар рукою в область голови, від якого вона вдарилась головою в грубку, отримавши при цьому тілесні ушкодження;

- консультаційний висновк спеціаліста №13 від 30.01.21 року, яким підтверджується, що ОСОБА_21 30.01.2021 року зверталася за медичною допомогою до лікаря-терапевта КП «Маневицька ЦРЛ» зі скаргами на біль в тім`яній ділянці голови справа, їй було встановлено діагноз: струс головного мозку І ст.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.21 до якого додано диск із відеозаписом слідчого експерименту, з якого встановлено, що під час проведення слідчої дії потерпіла ОСОБА_22 показала як 30.01.2021 року біля 09:00 год. в будинку за місцем проживання, що по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження, а також розповіла про обставини вчинення щодо неї кримінального правопорушення;

- висновок судово-медичної експертизи №2 від 18.02.21, та висновок додаткової судово-медичної експертизи №7 від 24.02.21 з яких вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, підшкірної гематоми правої скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер та особливості анатомічної локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , не виключається імовірність утворення всього переліку вказаних ушкоджень у спосіб, продемонстрований потерпілою під час проведення 22.02.21 за її участі слідчого експерименту.

Сумнівів у правдивості цих висновків в суду не виникає, оскільки вони складені судово-медичним експертом Маневицького міжрайвідділення судово-медичної експертизи ОСОБА_23 , який має кваліфікаційний клас судового експерта, стаж роботи за фахом з 2002 року, та попереджений про кримінальну відповідальність за дачі завідомо неправдивого висновку.

Крім того, ці висновки підтвердив, а також роз`яснив допитаний в судовому засіданні вказаний експерт. Він також зазначив про те, що враховуючи місце контакту (більш до задньої частини голови), то потерпіла не могла сама собі заподіяти тілесні ушкодження, які були у неї виявлені. Не могли вони утворитись і внаслідок падіння її з висоти власного зросту. Зовнішніх слідів удару у потерпілої виявлено не було, але це не свідчить, що удар не наносився. Додав, що не всі удари супроводжуються утворенням тілесних ушкоджень, а тому від нанесеного потерпілій удару рукою в ліву частину голови, тілесного ушкодження у цій частині могло не утворитись.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 30 січня 2021 року у житловому будинку за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої ( АДРЕСА_1 ), та вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує факту виниклого конфлікту (сварки) з потерпілою у вказаний час та місці.

При цьому, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність тверджень обвинуваченого в тій частині, що потерпіла сама собі могла спричинити тілесні ушкодження задля помсти, оскільки вони повністю спростовані як показаннями потерпілої так і поясненнями судово-медичного експерта, а також й іншими доказами у провадженні.

Правильно також суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_24 про те, що він не бачив того, що ОСОБА_24 наносив удари ОСОБА_9 , оскільки цей свідок є спільним сином обвинуваченого та потерпілої, а тому він на думку суду, не бажав будь-яких негативних наслідків для своїх батьків. При цьому, його показання спростовуються іншими дослідженими доказами у даному провадженні.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, апеляційні доводи сторони захисту на відсутність у діях обвинуваченого прямого чи непрямого умислу через наявність необережної форми вини, що не є караним за ст.125 КК України та, що виключає кримінальну відповідальність обвинуваченого за цією статтею, на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 мали активний характер і він діяв стосовно потерпілої раптово, а саме під час сварки вдарив її в ліву частину голови внаслідок чого остання правою стороною потиличної сторони голови вдарилась об грубку біля якої стояла, і при цьому, цього не очікувала.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілої свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно наносячи удар без будь-якого попередження потерпілій, яка стояла поблизу грубки і, яка цього не очікувала, мав розраховувати на можливі наслідки, від чого здоров`ю потерпілої буде спричинена шкода, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки. Причому, тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_7 діяв із невизначеним та непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях обвинуваченого щодо завдання потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за яких особа хоча не бажає заподіяти, але свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, однак при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкості цієї шкоди. У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , як про це просить сторона захисту, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, має постійне місце роботи, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а також відсутності обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України саме у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1360 грн.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим.

Що стосується вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо вирішення питання по заявленому цивільному позові.

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Суд першої інстанції правильно встановивши та в повному обсязі врахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла від вчиненого кримінального правопорушення, характер немайнових втрат і стан її здоров`я, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі 5000 грн., і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Отже, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді