Номер провадження: 11-кп/813/1900/22
Справа № 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000660 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трудове, Кілійського району, Одеської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 04 листопада 2022 року включно.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , апеляційна скарга від якого не надходила .

Ухвала суду першої інстанції від 06.09.2022 року перевіряється в межах поданої апеляційної скарги лише відносно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти.
Вказує, що оскаржувана ухвала суду не відповідає повноті судового розгляду, прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення , тому на підставі ст. 409 КПК підлягає скасуванню.
Поза увагою суду залишилося, що ОСОБА_8 раніше в судових засіданнях неодноразово висловлював скарги на стан здоров`я, погане самопочуття, неодноразово йому викликалася бригада невідкладної медичної допомоги. Він має тяжкі захворювання.
ОСОБА_8 вважає, що він за станом здоров`я не може знаходитися в слідчому ізоляторі.
ОСОБА_8 не визнає себе винним, докази його вини у скоєнні злочинів до цього часу не надані.
У серпні 2020 року в залі суду він здійснив спробу самогубства.
Стверджує, що суд допустив істотне порушення вимог КПК та безпідставно продовжив строк тримання ОСОБА_8 під вартою.
Вина ОСОБА_8 не доведена, пред`явлена підозра необґрунтована та не підтверджена доказами. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подане прокурором з істотним порушенням вимог КПК, існування ризиків не доведено.
Зазначає, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 погіршився у зв`язку з чим він не може знаходитись в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000660 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 .
На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, не досліджені всі докази, строк тримання під вартою ОСОБА_8 за попередньою ухвалою був продовжений до 16.09.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в судовому засіданні 06.09.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із наявністю раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений , перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів та врахував інші відомості , що передбачені ст. 178 КПК , зокрема вік та стан здоров`я, ступінь міцності соціальних зв`язків, майновий стан, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується .
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_8 має репутацію особи, схильної до скоєння кримінально караних діянь, на час затримання офіційно не був працевлаштований, законних джерел доходів не мав, суспільно - корисною діяльністю не займався, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником .

З матеріалів провадження видно, що інкриміновані ОСОБА_8 злочини носять підвищену суспільну небезпеку.

Ці обставини доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду , про що вірно зазначив суд першої інстанції.
З огляду на те, що судовий розгляд продовжується та не були допитані всі свідки, потерпілі та не досліджені у повному обсязі докази, вірогідним є продовження існування ризику незаконного впливу на свідків.
Суд, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Жодних відомостей чи доказів того , що на даний час у соціальному , сімейному , матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни , які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків , стороною захисту під час апеляційного розгляду не додано.

На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, як на тому наполягає сторона захисту , не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати .
Оскільки інкримінований злочину вчинений із застосовуванням насильства суд відповідно до положень ч 4 ст. 183 КПК має право не визначати розмір застави.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час подальшого судового розгляду та не зменшують суспільну небезпечність особи обвинуваченого, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.
В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованих злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не мав підстав приймати рішення про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого через недостатність доказів винуватості ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє.
Посилання апелянта на наявність у обвинуваченого ряду хронічних захворювань не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який , оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять. Підлягає врахуванню і те, що ОСОБА_8 має можливість отримати медичну допомогу у слідчому ізоляторі.
До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення, як на те вказує захисник.
В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Крім того , апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного/продовженого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Відомості, що характеризують обвинуваченого, зокрема наявність у нього членів сім`ї були враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.
Наявність сім`ї та дітей у обвинуваченого не можуть бути визнані такими чинниками, які самі по собі зменшують встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризик вчинити інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду протягом розумного строку .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження передбачених ст. 28 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3