ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/485/22 Справа № 212/2183/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в режимі відеоконференції:
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000511 28 лютого 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків за наступних обставин.
28 лютого 2020 року з 12.00 год. на службовому автомобілі патрульний наряд поліції у складі: інспектора патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_9 , інспектора патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_10 та поліцейського патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_11 , які знаходились під час виконання службових обов`язків у форменому одягу поліції, перебували навпроти будівлі №6б біля проїжджої частини дороги по вул. Ракітіна м. Кривого Рогу, де здійснювали фіксацію швидкісного режиму проїжджаючих автомобілів.

Приблизно о 17.37 год. цього ж дня вказаними патрульними поліцейськими за перевищення швидкості руху був зупинений автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився обвинувачений ОСОБА_7 .

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_9 , підійшовши до автомобіля з боку водія, повідомив ОСОБА_7 про порушення ним правил дорожнього руху, попередив про застосування заходів адміністративного характеру та заборонив продовження руху автомобіля.

ОСОБА_7 , не реагуючи на попередження співробітника поліції, приблизно о 17.38 год., знаходячись за кермом автомобіля «Тойота Камрі», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, діючи з метою опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, почав рух автомобілю, намагаючись втекти з місця скоєння правопорушення, що перешкоджало виконанню потерпілим своїх функцій та реалізації повноважень, при цьому умисно наїхав лівим заднім колесом автомобіля на праву стопу інспектора ОСОБА_9 , чим спричинив фізичний біль.

Після цього ОСОБА_7 був затриманий співробітниками поліції та доставлений до Покровського ВП КВП.

В результаті протиправних умисних дій ОСОБА_7 , а саме опору працівникові правоохоронних органів при виконанні ним службових обов`язків інспектору патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_9 у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків був спричинений фізичний біль.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вказаний вирок скасувати, постановити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що ніякого опору не чинив, команди залишатись на місці не чув, будь-якого умислу спричинити біль чи тілесні ушкодження в нього не було, з місця події поїхав, бо боявся неправомірних дій з боку потерпілого, та рахував, що інцидент вичерпаний. Вважає, що його дії належать до площини адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-2, 185 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку із недоведеністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що потерпілий, підійшовши до автомобіля обвинуваченого не запропонував йому вийти з автомобілю чи переставити його, увесь час знаходився на проїжджій частини дороги, чим порушував ПДР України, а патрульна машина перебувала без ввімкнутих світових сигналів. Вказує, що обвинувачений, ігноруючи вимоги поліцейського, почав рух автомобіля, щоб утекти, при цьому умисно наїхав потерпілому на ногу, однак сам потерпілий не звинувачує обвинуваченому у наїзді на ногу. Вважає, що якщо навіть зазначена подія і відбулась, то дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначає, що під час розмови обвинуваченого з потерпілим останній знаходився на відстані 0,5-1 м від авто, що видно з відеозаписів. Вказує, що відеозаписи з бодікамер не містять повного запису події, а лише певні уривки, при цьому свідки надають суперечливі показання, так свідок ОСОБА_11 вказувала, що в патрульній поліції працював відео реєстратор, тоді як свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заперечували вказаний факт. Зазначає, що його затримали раніше, ніж було складено протокол про затримання. Вказує, що ділянка дороги, де ніби то стався наїзд, ніким не оглядалась, не було проведено огляду працівника поліції на стан сп`яніння. Вважає, що довідка №1370 про встановлення у потерпілого пошкодження зв`язок правої стопи, больового синдрому внаслідок ДТП спростовується висновком судово-медичного експерта №394, відповідно до якого на момент огляду будь-яких об`єктивних ознак, які могли б свідчити про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень не виявлено. Звертає увагу, що копії з книги чергувань УПП є недопустимими доказами, оскільки не завірені належним чином, не містять печатки державного органу, остання сторінка взагалі не завірена. Вважає, що записи з бодікамер поліцейського є неналежними доказами, оскільки диск, на якому вони зберігаються, не містить підпису автора, невідомо, яким чином він потрапив до слідчого, хто здійснював його копіювання, а також слідчим не оглядався при отриманні. Вказує, що факт того, чи міг обвинувачений почути вимогу поліцейського залишатись на місці, не був перевірений шляхом проведення слідчого експерименту, а тому суд безпідставно стверджує про це. Звертає увагу, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не врахував наявності у нього на утриманні малолітньої дитини, онкохворої бабусі, хворобу самого обвинуваченого, факт вчинення нетяжкого злочину, міцні соціальні зв`язки, наявність роботи і постійного місця проживання, позитивні характеристики. Звертає увагу, що строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраного обвинуваченому, закінчився 14 червня 2020 року та в подальшому не продовжувався, а тому суд у вироку безпідставно вказав на нього продовження. Вказує, що стороною обвинувачення не ініціювалось проведення судової психолого-психіатричної експертизи з огляду на діагноз обвинуваченого, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 509 КПК України. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням обвинуваченого щодо форми кузова його машини та маси, при перенесенні якої на ногу сталися б інші наслідки. Звертає увагу, що протокол огляду місця події від 28 лютого 2020 року та похідні від нього докази є недопустимими, з огляду на те, що обвинувачений був затриманий раніше, ніж було складено протокол про затримання та роз`яснено його права, та був змушений бути присутнім під час огляду місця події, його обшуку та обшуку автомобіля. Вказує, що у вироку відсутнє формулювання, визнане судом доведеним, та судом не було встановлено всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник просить дослідити докази, якими обгрунтовується вирок, та ті, що підтверджують недоведеність вини ОСОБА_7 , характеризують його особу та медичні документи про хворобу обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням потерпілого з обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника та просив задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні також заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням потерпілого з обвинуваченим.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення вказаних клопотань.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, а також розглянувши клопотання захисника, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Як вбачається з роз`яснень щодо забезпечення правильного й однакового застосування судами кримінального і кримінально-процесуального законодавства, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.
Звільнення винуватої особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Так, відповідно до положень ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Тобто, для застосування вказаної норми необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) вчинення злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, при цьому не вимагається, щоб ними були злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення; 3) вчинений злочин не належить до числа корупційних; 4) примирення з потерпілим; 3) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Крім того, неважливо, щоб особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася й активно сприяла розкриттю злочину.

При цьому, законодавцем встановлено такі заборони на застосування вказаної норми при звільненні особи від кримінальної відповідальності: вчинення корупційного злочину чи кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 12 КК України вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, який вчинений вперше.

Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційних скарг, поданим ним та його захисником в частині незгоди з оскаржуваним вироком, зміст та вимоги яких також оголошені судом апеляційної інстанції, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду саме на першочерговий розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.
Апеляційний судом встановлено, що завдані кримінальним правопорушенням потерпілому збитки було відшкодовано, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого останній не має. Даний факт підтвердив потерпілий особисто в судовому засіданні під апеляційного розгляду, при цьому також підтримав як своє клопотання про закриття кримінального провадження, так і клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Також, апеляційний суд зважає, що в даному випадку вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до злочинів проти АВТОРИТЕТУ ОРГАНІВ ДЕРЖАВНОЇ ВЛАДИ та ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ, які з одного боку можуть передбачати наявність потерпілих, а з другого, завдають шкоду не тільки приватним інтересам фізичних осіб, а й публічним інтересам.

У зв`язку з чим, вирішуючи питання щодо доцільності застосування ст. 46 КК України, апеляційний суд виходить з фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення, позиції потерпілого та з огляду на положення ст. 8 КПК України, згідно якої кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права, та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що інших потерпілих, окрім потерпілого ОСОБА_9 в кримінальному провадженні немає, відсутні будь-які діяння обвинуваченого, спрямовані на спричинення іншим особам тілесних ушкоджень, знищення чи пошкодження майна, посягання на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси або інтереси багатьох осіб, і відновлення порядку вимагає значних зусиль тощо.

Як зазначено в постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 31 березня 2016 року у справі №5-27кс16 з приводу примирення, передбаченого КК і КПК, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їхніх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи позицію потерпілого, відсутність у потерпілого будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання захисника та потерпілого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриттю кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4