Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду м.Києва кримінальне провадження, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002836 від 13 квітня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тетіїв, Київської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , працевлаштованого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
встановив:

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002836 від 13 серпня 2019 року за ч.2 ст. 125 КК України, надійшов до Подільського районного суду м. Києва 22.11.2019 року.
За протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 10.08.2021 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_7 справу розподілено судді ОСОБА_1 .
За клопотання сторони захисту в судовому засіданні 27.09.2021 року на виконання вимог ст.319 КПК України розгляд справи розпочато спочатку.
Згідно пред`явленого обвинувачення, 10.08.2019 року, приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своїм знайомими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 перебували за адресою АДРЕСА_3 , поруч із баром "Naprosecco", де у ОСОБА_8 виник словесний конфлікт із невідомим чоловіком, під час вказаного словесного конфлікту поруч знаходився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тримаючи в руках скляну пляшку.
В цей час у ОСОБА_4 на грунті раптово виниклої особистої неприязні виник злочинний умисел на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_8 шляхом нанесення ударів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, підійшовши до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 тримаючи в правій руці скляну пляшку став діяти активно першим, а саме: умисно наніс удар скляною пляшкою в область голови потерпілого ОСОБА_8 .
Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 згідно висновку експерта №042-1690-2019 від 11.10.2019 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді : закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку з формуванням геморагічного вогнища діаметром 0,7 см і 0,2 см в скроневій ділянці справа, субарахноїдальний крововилив, підшкірна гемотома лобної ділянки праворуч, які відповідно до висновку експерта №042-1690-2019 від 11.10.2019 відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк 6, але не менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості здоров`я).
Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнає. Однак незважаючи на це, заявляє клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що строки давності, передбачені ст. 49 КК України у даному кримінальному провадженні спливли, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обвинуваченому відповідно до ст. 285 КПК України судом роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що ОСОБА_4 надав свою згоду саме на розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти розгляд клопотання обвинуваченого у відсутності потерпілого та представника ОСОБА_11 , який висловив свою думку в минулому засіданні, а саме заперечував проти задоволення клопотання.
Зазначив, що оскільки ОСОБА_4 протягом всього часу розгляду судом даного кримінального провадження вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнавав, тому підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно вимог ст. 49 КК України відсутні.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню за таких підстав.
Приписами частини 3 статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження №51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Окрім того суд наголошує, що ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. При цьому перебіг давності не переривався, оскільки відсутні дані про те, що обвинувачений вчиняв нові кримінальні правопорушення.
При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 зрозуміло його право на таке звільнення, а також суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. При цьому обвинувачений просив звільнити його від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрити.
Крім того, відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Частина 5 вищевказаної статті КПК України передбачає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В силу вимог ст. 129 КПК України суд вирішує цивільний позов у кримінальному провадженні по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
При цьому, залишення цивільного позову ОСОБА_8 в рамках вказаного кримінального провадження без розгляду, не позбавляє права позивача звернутися із вказаними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства.
Речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Щодо стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат, суд зазначає наступне.
Так, у судовому рішенні від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Таким чином, очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання й розподілу процесуальних витрат.
Процесуальні витрати за проведення судової експертизи №042-169-2019 від 11.10.2019 року складають 1796,90 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. 284-286,369-372 КПК України, суд
постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002836 від 13 квітня 2019 року - закрити.
Речовий доказ:
- DVD-R диск, на якому було виявлено два відеофайли "Naprosecco_ch1_3613_3613"та"Naprosecco_ch4_3623_3623" - залишити в матеріалах кримінального провадження №0002836.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 1796 грн. 90 коп. (одна тисяча сімсот дев`яносто шість грн. 90 коп.).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду із роз`ясненням права звернутися у порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Подільський районний суд м. Києва.
Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено і оголошено о 15 год. 30 хв. 05 вересня 2022 року.

СуддяОСОБА_1