Справа № 347/2697/21
Провадження № 11-кп/4808/194/22
Категорія ст.126-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000201 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Косів, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати із часу приведення вироку до виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Злочин вчинено за таких обставин.

З 1981 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є подружжям та проживають у житловому будинку, який за адресою: АДРЕСА_2 . Протягом останніх років між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в тому числі у зв`язку із зловживанням ОСОБА_8 алкогольними напоями, склались особисті неприязні відносини, які супроводжуються непоодинокими сімейними конфліктами, нецензурною лайкою зі сторони ОСОБА_8 в адресу дружини, образами та вчиненням ОСОБА_8 психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_9 , які нерідко вчиняються ОСОБА_8 за місцем роботи дружини, а саме у приміщенні магазину «Світ книг», що в АДРЕСА_3 .

Так, близько 17:00 год., 01.12.2021 року, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину «Світ книг», що за адресо: АДРЕСА_3 , умисно вчинив відносно своєї дружини психологічне насильство, що виразилося у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичної розправи. За цим фактом, постановою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області 06.12.2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та щодо нього застосовано стягнення у виді 170 гривень штрафу.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_8 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою неправомірну поведінку, вчергове вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_9 , що призвело до її психологічних страждань.

Зокрема, близько 15:00 год, 06.12.2021 року, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні згаданого вище магазину, умисно вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, що виразилося у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичної розправи. Постановою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області 07.12.2021 року за цим фактом ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та суддею вирішено звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням.

Однак, незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, ОСОБА_8 правильних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та продовжив умисно систематично вчиняти домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_9 , а саме 07.12.2021 року, приблизно о 18:30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину «Світ книг», що за адресо: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, на побутовому ґрунті вчинив із потерпілою ОСОБА_9 словесний конфлікт і сварку, що супроводжувались гучними криками, грубою нецензурною лайкою та погрозами застосування фізичної сили відносно потерпілої, внаслідок чого ОСОБА_9 зазнала психологічних та моральних страждань, у зв`язку з чим звернулась до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, із повідомленням про вчинення щодо неї ОСОБА_8 домашнього насильства, що зафіксовано у протокол-заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 08.12.2021 року та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства щодо подружжя, а саме дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року скасувати та на підставі ст. 46 КК України звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України та закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000201 від 08.12.2021, за його обвинуваченням.

Зокрема обвинувачений посилається на те, що потерпіла ОСОБА_9 після ухвалення оскаржуваного вироку написала заяву про примирення та немає до нього претензій матеріального чи морального характеру. За таких обставин він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_9 просить кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України закрити у зв`язку із примиренням із обвинуваченим ОСОБА_8 , вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року скасувати.

Вказує, що не погоджується з вироком суду, оскільки ОСОБА_8 , вчинивши домашнє насильство, не спричинив їй матеріальної та моральної шкоди, вибачився перед нею за скоєний злочин. Подає до суду апеляційної інстанції заяву про примирення з обвинуваченим добровільно, усвідомлено і без будь-якого стороннього тиску.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги;

- потерпіла ОСОБА_9 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням із обвинуваченим. Вказувала на те, що не просила суд першої інстанції призначати ОСОБА_8 покарання у виді арешту та не хотіла щоб останній був суворо покараний судом. Стверджувала, що суд першої інстанції не роз`яснив їй можливість укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України.

- прокурор вважала, що апеляційні скарги в частині закриття кримінального провадження не підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для застосування вимог ст.46 КК України. Разом з тим, вважала, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої можуть бути задоволені частково, шляхом зміни вироку суду в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання ніж було призначено судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі №521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду справи по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Зокрема, суд не з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений та потерпіла зміст цих обставин та правові наслідки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, не встановив відношення потерпілої до висунутого обвинувачення та можливості застосування до обвинуваченого кримінального покарання, провів судовий розгляд в спрощеному порядку, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просила закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку із примиренням відповідно до ст. 46 КК України, а також подала заяву про примирення із обвинуваченим.

Разом з тим, відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Водночас ч. 3 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Зі змісту доводів потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що вона хоче закрити провадження щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням, не бажає його притягнення до кримінальної відповідальності та призначення покарання і стверджує, що не знала про можливість укладення угоди про примирення у відповідності до вимог ч.3 ст.469 КПК України.

Санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років. Відповідно до ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладення угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, яка має відповідати вимогам ст. 471 КПК України. Проте, потерпіла ОСОБА_9 звернулася до апеляційного суду із заявою про примирення відповідно до ст. 46 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що складання угоди про примирення між сторонами потребує надання ним відповідної правової допомоги, оскільки угода про примирення повинна відповідати вимогам ст.471 КПК України та з`ясування обставин, які свідчать про те, що потерпіла розуміє правові наслідки затвердження угоди про примирення та діє добровільно в своїх власних інтересах.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону є істотними, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, так як перешкодили сторонам скористатися наданими їм за законом правами, а суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, призначити обвинуваченому покарання згідно положень ст.65 КК України, та в результаті ухвалити відповідно до норм КПК України законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5