ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.02.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002843 від 24.12.2021 за ч. 1 ст. 307 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,
в с т а н о в и в:
29.12.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді, надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна.
29.12.2021 ухвалою слідчого судді клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0002843 від 24.12.2021 за ч. 1 ст. 307 КК України повернуто прокурору та встановлено строк 72 (сімдесят дві) години для усунення недоліків відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України.
20.01.2022 до Оболонського районного суду міста Києва в межах строку, встановленого ухвалою слідчого судді від 29.12.2021, надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вилучене 24.12.2021 під час особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору та мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору.
Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002843 від 24.12.2021 за ч. 1 ст. 307 КК України.
Як зазначає прокурор, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.12.2021 близько 18:00 за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 7є, було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено та вилучено психотропну речовину, яку він зберігав та перевозив з метою збуту. 24.12.2021 о 18:15 за вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. В ході здійснення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору, мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору, згорток чорного кольору з невідомою речовиною з правої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_5 . Мобільні телефони вилучені до спецпакету «Національна поліція України» №KIV1107358, чорний згорток з невідомою речовиною до спец пакету «Національна поліція України» №KIV4121946.
28.12.2021 вказане майно, вилучене в ході здійснення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 002843 від 24.12.2021.
Прокурор вважає, що наявні підстави для накладення арешту, оскільки вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним статтями 98, 167, 170 КПК України, а незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.
В судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Положення вказаних норм КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, частинами 1 та 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначає, що клопотання учасника кримінального провадження про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то суб`єкт звернення з клопотанням повинен неухильно дотримуватися вказаних вимог процесуального закону. Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні повинно бути зазначено правові (законні) підстави для накладення арешту на майно.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні.
Не зважаючи на те, що постановою слідчого від 28.12.2021 мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору, мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні не довів наявність підстав для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Як клопотання, так і постанова слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 28.12.2021 про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення, без жодного обґрунтування за яким із критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору, мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору визнано речовими доказами, що свідчить про формальність указаної постанови слідчого від 28.12.2021.
Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.
Однак, копії матеріалів кримінального провадження, долучені прокурором до клопотання не містять беззаперечних доказів на підтвердження існування достатніх підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору та мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або є об`єктом кримінально протиправних дій або такі, що набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, оскільки достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин прокурор до клопотання не долучив.
Крім того, прокурор не довів, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору та мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору, які на праві власності належать ОСОБА_5 , може призвести до негативних наслідків та того, що таке обмеження права власності учасника кримінального провадження, який в силу положень ст. 3 КПК України має процесуальний статус іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи, оскільки за встановлених слідчим суддею обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор.
Таким чином, сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів щодо тих обставин, на які посилається у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 2, 3, 7, 16, 642, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002843 від 24.12.2021 за ч. 1 ст. 307 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Зобов`язати прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та/або іншого уповноваженого прокурора та/або уповноваженого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002843 від 24.12.2021 повернути тимчасово вилучене майно, вилучене в ході здійснення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме:
мобільний телефон марки «Apple» модель «Iphone 11 Pro Max» білого кольору, мобільний телефон марки «Алкатель» чорного кольору, які було поміщено до спецпакету «Національна поліція України» №KIV1107358.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1