Справа № 297/1771/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурори ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/1013/20, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень).

Вироком ухвалено речові докази : вилучений у ході проведення огляду місця події 07.05.2020 у період часу з 16:00 год за адресою: АДРЕСА_1 велосипед, який знаходиться у потерпілого ОСОБА_8 , - повернути потерпілому ОСОБА_8 як власнику; DVD-R диск із відеозаписом, який 14.05.2020 був наданий оперуповноваженим Берегівського ВП, і знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

07 травня 2020 року, приблизно о 08 год 00 хв, ОСОБА_7 , умисно, знаходячись на території Берегівської районної лікарні, яка розташована за адресою: м. Берегове, вул. Лінера, 2, біля запасного входу до хірургічного корпусу районної лікарні таємно викрав велосипед срібного кольору марки «Impulse AUTOR», який належить ОСОБА_8 , вартістю 1600 гривень, та зник з місця події, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на вказану суму. Зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що місцевий суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не застосував норму, передбачену ч. 1 ст. 185 КК України у тій редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що Законом України від 22.11.2018 № 2617 VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», що набрав законної сили 01.07.2020, внесено зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до яких слова «караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян» змінено словами «караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян», тобто в цій частині посилено відповідальність за вчинення кримінального проступку. Одночасно, новими змінами виключено покарання у виді позбавлення волі. Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, і, відповідно до ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 61 КК України відносно нього не можуть бути застосовані інші види покарання, визначені у санкції ч. 1 ст. 185 КК України, окрім штрафу та арешту. Між тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 19.05.2016, ОСОБА_7 , який скоїв інкримінований йому кримінальний проступок до набрання чинності Закону України №2617- VІІІ і засуджувався після 01.07.2020, з огляду на приписи ст. 5 КК України та принципу правової визначеності, не може бути у гіршому становищі, ніж особи, які вчинили аналогічний злочин, засуджені і відбували покарання до набрання чинності цього Закону. Враховуючи вищезазначене, просить вирок змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: сторона захисту та потерпіла сторона належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), а також вид призначеного йому покарання, зокрема штраф, - сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на приписи ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що ґрунтується на вимогах законодавства та наявних у матеріалах кримінального провадження доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, зокрема подані сторонами кримінального провадження заяви про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку без проведення судового розгляду, приписи ст. 302 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Тому, вирок переглядається лише у межах доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, що призвело до призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною частиною закону України про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінально-карного діяння, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, а відповідно до частини другої цієї статті кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України у редакції Закону України № 2617- VIІІ від 22.11.2018, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкриміновано діяння, яке, відповідно до Закону України № 2617- VIІІ від 22.11.2018, що набрав чинності з 01.07.2020, віднесені до кримінальних проступків, оскільки за його вчинення передбачено покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до частини другої цієї статті, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а відповідно до частини третьої цієї статті, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України, у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI, вчинене діяння, що передбачене цією нормою матеріального закону, карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Системний аналіз указаної вище норми КК України ч. 1 ст. 185 у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI та у редакції Закону України № 2617-VIІІ від 22.11.2018, свідчить про те, що Законом України № 2617-VIІ від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 посилена кримінальна відповідальність покарання у виді штрафу передбачено у розмірах, які є значно вищими, від передбачених у попередній редакції Закону й одночасно пом`якшена виключено покарання у виді позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкриміновано діяння, скоєне 07.05.2020, - час чинності частини першої статті 185 КК України у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI.

З резолютивної частини вироку вбачається, що за ч. 1 ст. 185 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Вищевказане свідчить про те, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень ) за діяння вчинені до 01.07.2020 час дії частини першої статті 185 КК України у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI, погіршив його становище, що суперечить положенням ч. 3 ст. 5 КК України, не взявши до уваги те, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 00,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) за діяння, вчинені до 01.07.2020 час дії частини першої статті 185 КК України у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI, підлягає пом`якшенню з призначенням покарання, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у редакції Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI, тому доводи апеляційної скарги про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону, що діяв на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання підлягає зміні, з пом`якшенням розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу з 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим не погіршується становище обвинуваченого.
Саме таке покарання, із урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, відомостей про особу обвинуваченого раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставин, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, - на переконання апеляційного суду відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, слушними є і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, і, відповідно до ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 61 КК України щодо нього не можуть бути застосовані інші види покарання, визначені у санкції ч. 1 ст. 185 КК України, окрім штрафу та арешту.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б могли слугувати безумовною підставою для скасування вироку з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів не вбачає.

Тому, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зміні, а апеляційна скарга сторони обвинувачення задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2020 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , - змінити: пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, визначивши таке за ч. 1 ст. 185 КК України у редакції Закону України № 1449 від 04.06.2009 в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: