ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/5823/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/882/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП №11»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Белогорськ, Амурської області, РФ, росіянина, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонера МВС України, працюючого охоронцем на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , 2013 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що дає підстави вважати, що з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення він може безперешкодно переховуватися від слідства та суду та взагалі залишити територію України, що обґрунтовує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що ризик переховування від слідства та суду у справі ОСОБА_6 не існує, оскільки судом в ухвалі не наведені докази, а тому і не має законних підстав вважати, що обвинувачений раніше переховувався чи буде переховуватися від суду.
Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства та суду.
Крім того, вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має позитивні характеристики і за місцем роботи і за місцем проживання, має на утриманні мати інваліда 2 групи та неповнолітню дитину, а тому вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення обвинувачений не збирається, і протилежному немає доказів.
Зазначає, що ризик незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні не існує, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала, а лише припущення, а тому немає законних підстав вважати, що обвинувачений має намір тиснути на учасників кримінального провадження чи бажає знищити докази у справі.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі в порушення вимоги ст. 196 КПК України відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, та осіб, які здійснюють контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; з`являтися до суду за першим викликом; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою, експертами, спеціалістами в даному кримінальному провадженні; за наявності в органі внутрішніх справ носити електронний засіб контролю.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану його захисником апеляційну скаргу та просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, зазначивши, що не буде незаконно впливати на учасників кримінального провадження та покладені судом на нього обов`язки буде виконувати. Вказав, що перебуваючи під вартою, не може надавати допомогу потерпілому.
Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певного ризику, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться в тому числі до категорії особливо тяжких умисних корисливих злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду.
Таким чином, враховуючи вищевказане, доводи захисника з приводу необґрунтованості ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є невмотивованими.
Доводи апеляційної скарги на користь відсутності інших ризиків, колегія суддів не може брати до уваги, оскільки, крім ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України судом першої інстанції встановлено не було.
Крім того, даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.
Посилання захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню дитину та мати інваліда 2 групи, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 311/5823/21