Справа №586/360/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/342/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.05.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, із середньою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 в якій він просив вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.05.2021 року, відносно ОСОБА_8 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просив вважати ОСОБА_8 засудженою:

- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 79 КК України, прокурор просив звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік та з покладенням на ОСОБА_8 виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків, зокрема:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого ргану з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 2 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 79 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік та з покладенням на ОСОБА_8 виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначав, що ні фактичних обставин справи, ні доведеності вини обвинуваченої ні правильності правової кваліфікації її дій не оскаржує, однак вирок суду вважав незаконним з підстав не правильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 скоїла інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме шляхом обману заволоділа грошовими коштами державного бюджету України в особі УСЗН Середино-Будської районної державної адміністрації на загальну суму 1 856,42 грн у період часу з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, тобто до набрання чинності ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018 року, а саме до 01.07.2020 року, яким посилена відповідальність за скоєння вказаного кримінального правопорушення шляхом визначення розміру покарання у виді штрафу від 2 до 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 34 000 до 51 000 грн.

Водночас, чинна на момент скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, редакція цієї частини статті передбачала покарання у виді штрафу у розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 4, 5 КК України, максимальний розмір покарання у виді штрафу, який може бути призначений ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України, становить 850 грн.

З огляду на викладене, прокурор просив вирок суду змінити, оскільки він не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи на меті отримувати соціальну допомогу від держави за рахунок державного бюджету як одинока матір, 27.01.2016 року звернулася до управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про призначення їй соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. У бланкові даної заяви міститься роз`яснення, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Усвідомлюючи зміст заяви, ОСОБА_8 власноручно поставила в ній підпис, тим самим даючи згоду на вищезазначені умови призначення та виплати допомоги.

На підставі Постанови та наданих ОСОБА_8 документів управлінням соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області винесено рішення від 28.01.2016 року щодо виплати допомоги з 01.01.2016 по 30.06.2016 року.

З початку 2015 року ОСОБА_8 стала проживати спільно з батьком своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Всупереч вимогам п. 33 постанови Кабінету Міністрів України від

27.12.2001 року № 1751 та ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», де передбачено, що жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дитину, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами Державного бюджету України, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, діючи умисно, в період часу з 01.01.2016 року по 30.06.2016 рік, отримуючи згідно з рішенням управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 28.01.2016 «Про призначення допомоги сім`ям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи вимогу управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, що ґрунтується на постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 рік за № 1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» про повідомлення органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги, приховала відомості щодо зміни у складі сім`ї, а саме: спільного проживання, виховування спільної доньки та ведення спільного господарства із батьком своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , шляхом обману заволоділа бюджетними коштами, а саме з січня 2016 року по квітень 2016 року по 289 грн 07 коп. та з травня 2016 року по червень 2016 року по 350 грн 07 коп., котрі були їй перераховані на особистий рахунок АТ КБ «ПриватБанк». При цьому ОСОБА_8 усвідомлювала, що зміни у складі сім`ї не надають їй права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям.

Таким чином, ОСОБА_8 незаконно заволоділа коштами державного бюджету України в особі управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області на загальну суму 1856 грн 42 коп.

Крім того 31.01.2019 року ОСОБА_8 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи на меті отримувати соціальну допомогу від держави за рахунок державного бюджету як одинока матір, повторно звернулася до управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про призначення їй соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. У бланкові даної заяви міститься роз`яснення, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Усвідомлюючи зміст заяви, ОСОБА_8 власноручно поставила в ній підпис, тим самим даючи згоду на вищезазначені умови призначення та виплати допомоги.

На підставі Постанови та наданих ОСОБА_8 документів управлінням соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області винесено рішення від 06.02.2019 щодо виплати допомоги з 01.01.2019 по 30.06.2019.

З початку 2015 року ОСОБА_8 стала проживати спільно з батьком своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всупереч вимогам п. 33 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 та ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», де передбачено, що жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дитину, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами Державного бюджету України, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, діючи умисно, в період часу з 01.01.2019 по 30.06.2019, отримуючи згідно із рішенням управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 06.02.2019 «Про призначення допомоги сім`ям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи вимогу управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, що ґрунтується на постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 за №1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» про повідомлення органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги, приховала відомості щодо зміни у складі сім`ї, а саме: спільного проживання, виховування спільної доньки та ведення спільного господарства із батьком своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_10 , шляхом обману, повторно заволоділа бюджетними коштами, а саме: з січня 2019 року по червень 2019 року по 900 грн 00 коп. за кожний місяць, котрі були їй перераховані на особистий рахунок АТ КБ «ПриватБанк». При цьому

ОСОБА_8 усвідомлювала, що зміни у складі сім`ї не надають їй права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям.

Таким чином, ОСОБА_8 повторно незаконно заволоділа коштами державного бюджету України в особі управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області на загальну суму 5400 грн 00 коп.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до Сумського апеляційного суду вони надійшли 02.07.2021 року. Апеляційний розгляд призначався двічі на 21.12.2021 року та на 04.05.2022 року. До початку слухання справи 04.05.2022 року обвинувачена ОСОБА_11 подала заяву про проведення апеляційного розгляду сарги прокурора в її відсутність, скаргу підтримала.

З огляду на викладене, з метою дотримання розумних строків апеляційного розгляду матеріалів провадження, а також враховуючи вимоги апелянта, які до погіршення становища обвинуваченої не зводяться, керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд справи провести у відсутність обвинуваченої ОСОБА_8 .

Тому, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, як і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 та за ч.2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується, однак прокурор не погоджувався з вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 2 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, вважаючи, що воно повинно узгоджуватись із редакцією частини статті чинною на момент скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто бути меншим - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги прокурора колегія суддів вказані доводи апелянта вважає слушними.

Як вбачається з матеріалв кримінального провадження вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.05.2021 року, обвинувачену ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України за що їй призначено покарання: за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 2 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, а за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі, від відбування якого, відповідно до ст. 79 КК України, ОСОБА_8 звільнено з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік та з покладенням на ОСОБА_8 виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Також, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 скоїла інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме шляхом обману заволоділа грошовими коштами державного бюджету України в особі УСЗН Середино-Будської районної державної адміністрації на загальну суму 1 856,42 грн у період часу з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, тобто до набрання чинності ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018 року, а саме до 01.07.2020 року, яким посилена відповідальність за скоєння вказаного кримінального правопорушення шляхом визначення розміру покарання у виді штрафу від 2 до 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 34 000 до 51 000 грн.

Водночас, як слушно зауважив прокурор, та з чим за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, чинна на момент скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, редакція цієї частини статті передбачала покарання у виді штрафу у розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 4, 5 КК України, максимальний розмір покарання у виді штрафу, який може бути призначений ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України, становить 850 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни чи скасування судовго рішення судом апеляційної інстанції, серед іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.05.2021 року відносно ОСОБА_8 змінити та, з урахуванням обставин справи, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої та вимог апеляційної скарги прокурора, вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання, в межах санкції частини даної статті, у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо яої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, санкція ч. 1 ст. 190 КК України, в редакції на момент вчинення обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

За приписами ст. 12 КК України в редакції закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року, кримінальним проступком є передбачене Кримінальним кодексом України діяння, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд за наявності підстав для звільненя особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

У такому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49. ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст. 74 КК України застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України). Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст. 49, ч. 5 ст. 74, ст. 106 КК України.

Враховуючи наведене, а також і те, що протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком та вчинені ОСОБА_8 у період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції з цієї дати минуло більше 3-х років, однак від обвинуваченої ОСОБА_8 , яка просила слухання справи в апеляційному суді проводитиу її відсутність, заява про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не надходила, тому колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.05.2021 року, відносно ОСОБА_8 , змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 вважати засудженою:

- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_8 вважати засудженою: до покарання призначеного судом першої інстанції - 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ст. 79 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік та з покладенням на ОСОБА_8 виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків, зокрема:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого ргану з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4