Справа № 545/1718/22
Провадження № 1-в/545/501/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, селища Соколове, Зміївського району, Харківської області. До арешту мещкав за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працевлаштований, раніше судимого:

Раніше судимого: 1) 06.02.2001 року Зміївським районним судом Харківської області за ст. 140 ч.2, 140 ч.3, 44, 42 КК України до 2 років позбавленні волі, звільнений 07.12.2002 року за відбуттям строку покарання; 2) 06.11.2003 року Зміївським районним судом Харківської області за ст.185 ч.2, 185 ч.3 К України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28.10.2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 15 днів; 3) 03.06.2009 року Зміївським районним судом Харківської області за ст.162 ч.1, 121 ч.2, 71 КК України до 7 років 1 місяців позбавлення волі, звільнений 13.06.2013 року за відбуттям строку покарання; 4) 12.03.2014 року Зміївським районним судом Харківської області за ст.185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 5) 31.10.2014 року Зміївським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 13.07.2017 року умовно-достроково не невідбутий строк 3 місяця 30 днів; 6) 02.03.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2, 75 КК України до 4 років з іспитовим строком 3 роки;

Засуджений: 13.12.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. В силу ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.03.2018 року, остаточно до відбуття покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі, -

встановив:

Засуджений звернувся із клопотанням про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув встановлені законом строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений направив до суду заяву, відповідно до якої клопотання підтримав та просив задовольнити, розгляд клопотання прохав провести без його участі.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» подав заяву до суду, в якій прохав клопотання розглядати без його участі.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

Суд, врахувавши думки прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, проходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом ОСОБА_4 засуджений 13.12.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. В силу ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.03.2018 року, остаточно до відбуття покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 13.12.2018 року, кінець строку відбування покарання 13.01.2023 року.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волізнаходиться з 13.12.2018 року.
З 19.05.20220 року відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправнаколонія (№100)». За період відбування покарання характеризується посередньо. Мав одне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку заохочувався 4 рази.
До промислової зони установи працевлаштований.
Відповідно до висновку начальника СПС лейтенанта внутрішньої служби погодженого з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи підполковника внутрішньої служби засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення за час відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Аналізуючи встановлені обставини, суд вважає, що засуджений відбув 2/3 строку основного покарання, але не довів своє виправлення, поведінка засудженого не була стабільно позитивною протягом всього строку відбування покарання, враховуючи, що він мав 1 стягнення, а тому ОСОБА_4 не заслуговує на умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України, а відтак в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 537 КПК України, суд:

ухвалив:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1