УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року
м. Київ
справа № 686/8901/20
провадження № 51-1360ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 3 місяці; ч. 1 ст. 289 КК на строк 3 роки. На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 23 лютого 2020 року приблизно о 00 год. 40 хв, перебуваючи в дворі житлового будинку АДРЕСА_2 , біля першого під`їзду виявив автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «308-D», номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_5 . Достовірно знаючи, що водійські двері вказаного автомобіля не замикаються, а ключ від замка запалення захований в салоні автомобіля, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до салону авто, де привів двигун автомобіля в робочий стан, встановивши контроль над транспортним засобом та отримавши можливість керувати та рухатися на ньому. Таким чином, засуджений незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, на якому умисно, без згоди власника поїхав із м. Хмельницький до смт. Ярмолинці Ярмолинецького р-ну Хмельницької області.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 вчинив низку інших кримінальних правопорушень за таких обставин.
Вранці 16 серпня 2020 року ОСОБА_4 , будучи впевненим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, відкривши вхідні двері квартири АДРЕСА_3 , одним із ключів, які він цього ж дня о 09 год. таємно дістав із особистої сумки ОСОБА_6 , проник до приміщення вказаної квартири та з паперової коробки, яка знаходилась на балконі, умисно, таємно, із корисливих мотивів викрав гроші в сумі 1 100 доларів США та золоті ювелірні вироби, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 62 102,25 грн.
Крім того, 13 березня 2021 року приблизно о 10 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «ЄВА», що належить ТОВ «РУШ», який розташований за адресою: вул. Кам`янецька, 82, м. Хмельницький, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу зі стелажа магазину взяв туалетну воду марки «TrussardiMyLand», об`єм 30 мілілітрів, вартістю 381,27 грн, що належить ТОВ «РУШ», після чого заховав її до внутрішньої кишені куртки та, не розрахувавшись за вказаний товар на касі, залишив приміщення магазину. Таким чином таємно викрав зазначений товар, чим спричинив ТОВ «РУШ» майнової шкоди на суму 381,27 грн.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 12 квітня 2022 року змінив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2021 року та доповнив його вступну частину посиланням на судимості ОСОБА_4 ; виключив із мотивувальної частини посилання на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК повторність; призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 3 місяці, ч. 1 ст. 289 КК на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком та вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 липня 2021 року остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, зарахувавши повністю відбуте покарання за попереднім вироком у виді 5 місяців арешту, що згідно зі ст. 72 КК відповідає 5 місяцям позбавлення волі.
Крім того, апеляційний суд зарахував ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з часу затримання (з 23 квітня 2021 року) до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджений просить змінити ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року в частині призначення покарання та, застосувавши положення ст. 75 КК, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи скаргу засуджений зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) стороною захисту в судових дебатах було висловлено позицію щодо часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та необхідності зміни вироку місцевого суду в частині призначення покарання й на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням. Указані доводи, на переконання засудженого, залишились поза увагою Хмельницького апеляційного суду, а тому рішення цього суду є невмотивованим та не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Крім того, на переконання засудженого, встановлені апеляційним судом характеризуючі дані дають підстави для застосування щодо нього положень ст. 75 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, правильності кваліфікації його дій за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК, Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень в цій частині засуджений не оскаржує.
Твердження ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок суворості Верховний Суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Частинами 1, 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до мети та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави та суспільства.
Положеннями ч. 1 ст. 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Водночас, як уже зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали Хмельницького апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд апеляційної інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: стан здоров`я засудженого; суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень; особу ОСОБА_4 , який негативно характеризується за місцем проживання; на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має на утриманні малолітню дитину. Крім того, не залишились поза увагою колегії суддів апеляційного суду і наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також відсутність обставин, що його обтяжують.
Водночас доводи засудженого про залишення поза увагою апеляційного суду аргументів сторони захисту є безпідставними.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що Хмельницький апеляційний суд переглядав вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2021 року у зв`язку з надходженням апеляційної скарги прокурора, тобто вирок місцевого суду переглядався лише в межах доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Апеляційний суд у межах апеляційної скарги на виконання вимог

ч. 1 ст. 404 КПК переглянув вирок суду першої інстанції та ухвалив судове рішення стосовно ОСОБА_4 у порядку, передбаченому КПК.
Отже, з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК (щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції), відсутні підстави для висновку про допущення судом апеляційної інстанції порушення вимог ч. 2 ст. 419 КПК через незазначення мотивів щодо відхилення доводів сторони захисту стосовно суворості покарання та незастосування положень ст. 75 КК.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до ст. 419 КПК давав оцінку лише викладеним в апеляційній скарзі прокурора доводам.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би впливали на законність рішення апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 , судом апеляційної інстанції допущено не було, водночас підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому касаційну скаргу засудженого необхідно залишити без задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3