Справа № 199/2581/22
ВИРОК

іменем України

23.09.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.,

за участю секретаря судового засідання Щербини В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000233 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022, відносно:

ОСОБА_1 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, українця, громадянина України,пенсіонера, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних не маючого, проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст.286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Зінченко О.С.

потерпілий ОСОБА_2

представник потерпілого-адвокат Тимченко О.В.

обвинувачений ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 25.12.2021 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_3 , рухався по проїзній частині вулиці Калинової, Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра, у правій смузі для руху з боку проспекту Слобожанського в напрямку вулиці А. Образцова, яка має чотири смуги для руху, по дві смуги у кожному напрямку.

В цей же час, 25.12.2021 року по проїзній частині по вулиці Калиновій, Амур-Нижньодніпровського району у попутному напрямку з транспортним засобом «Mercedes Benz 312Б-П18» р.н. НОМЕР_3 , позаду якого у крайній лівій смузі для руху, рухався автомобіль «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Продовжуючи рух 25.12.2021 року о 16 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz 312D-П18» р.н. НОМЕР_3 в районі буд. № 56 по вул. Калиновій, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, перед початком здійснення розвороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і тим самим, створив небезпеку для руху водію автомобіля «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 , який рухався з ним в попутному напрямку в лівій крайній смузі для руху позаду нього, в результаті чого відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 з автомобілем «Mercedes Benz 312D-ni8» р.н. НОМЕР_3 лівою боковою частиною.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 ОСОБА_2 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_1 , грубо порушив вимоги п.п. 1.З., 1.5., 2.3.6), 10.1., 10.4 відповідно до яких: п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;п. 2.3. б):«Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». п. 10.4.: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот».

Порушення п. п. 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водію транспортного засобу «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого незавершеного вивиху таранної кістки правої стопи; ділянки овальної форми, яка є наслідком загоєння поверхневої рани чи глибокого садна в проекції лівого променево-п`ясного суглобу, що спричинені від тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі) - які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Дії обвинуваченого ОСОБА_1 , які виразилися в порушенні ним Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_1 .

Як пояснив ОСОБА_1 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений, пояснив, що він дійсно 25.12.2021 року близько 16 год. 00 хв., керував автомобілем «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався по проїзній частині вулиці Калинової міста Дніпра. Перед початком здійснення розвороту ліворуч водій іншого автомобіля показав йому що рух вільно, а він особисто не переконався, що це буде безпечним, почав розворот, в результаті чого відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 з автомобілем «Mercedes Benz 312D-ni8» р.н. НОМЕР_3 лівою боковою частиною.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_1 підтверджується показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_2 та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Як вказав потерпілий ОСОБА_2 , 25.12.2021 року близько 16 год. 00 хв., він керував автомобілем «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 по вулиці Калиновій у місті Дніпрі. Водій автомобіля «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перед початком здійснення розвороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним, та здійснив зіткнення із його автомобілем.

В наслідок ДТП від дій обвинуваченого йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, він лікувався втратив середній заробіток тому пред`явив цивільний позов до обвинуваченого та Страхової компанії, який просив задовольнити.

Так, відповідно заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 21.01.2022 звернувся до поліції та просив внести відомості до ЄРРД відносно ОСОБА_1 із кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 25.12.2021 року за участю понятих було зафіксовано ділянку дороги та складено схему ДТП з фото таблицею, а саме місто Дніпро вулиця Калинова 56 де на проїзній частині сталося зіткнення ТЗ «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 та «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення НОМЕР_5 ОСОБА_1 є водієм, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Відповідно до Висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 25.12.2021 у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння.

Як свідчить Поліс №АР/1330379 обов`язкового страхування цивільно-павової відповідальності власників наземних транспортних засобів, період дії 30.12.2020 до 29.12.2021, страховою сумою за шкоду заподіяну життю і здоров`ю є 260 000.00 гривень, а шкоду заподіяну майну 130 000.00 гривень. страхувальником був ОСОБА_1 , а страховиком СК «Кредо», забезпечений транспортний засіб «Mercedes Benz 312D-П18» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 власником автомобіля «Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.02.2022, на підставі п.3) ч.1 ст. 284 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із передачею матеріалів органу досудового розслідування, на підставі ст. 253 КУпАП матеріали справи відносно ОСОБА_1 передані начальнику СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для виконання вимог ст. 214 КПК України.

Відповідно до Висновку експерта №405е від 18.02.2022, за даними медичної документації (викладених у висновку судово-медичного експерта №183) та при огляді 17.01.2022 року у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:закритого незавершеного вивиху таранної кістки правої стопи; ділянки овальної форми, яка є наслідком загоєння поверхневої рани чи садна по задній поверхні лівого променево-п`ясного суглобу.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова`ДОР», тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, , строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

За результатами проведеного слідчого експерименту 14.02.2022 за участі ОСОБА_1 , 17.02.2022 було складено Висновок експерта №СЕ-19/104-22/5057-ІТ, відповідно до якого в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_2 , з технічної точки не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою. Водій ОСОБА_2 , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості зупинитися до місця зіткнення транспортних засобів. Водій ОСОБА_1 , в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, при цьому його дії не відповідали даним пунктам Правил, які знаходяться в причинному зв`язку з даною пригодою.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді обвинуваченого та потерпілого у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як такі що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні ОСОБА_1 до вчиненого ним злочину відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, проте ані під час досудового розслідування ані під час судового розгляду не вжив заходів для відшкодування потерпілому спричиненої шкоди, та навіть вибачення у останнього не попросим, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_1 кримінального правопорушення, який скоєно з необережності, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, не має на утриманні неповнолітніх і непрацездатних, раніше не судимий.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді арешту з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, позицію потерпілого ОСОБА_2 , і його захисника Тимченка О.О., які підтримали позицію прокурора та просили призначити покарання у виді, максимально передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, арешту з призначенням додаткового покарання, позицію обвинуваченого ОСОБА_1 , який просив суворо не карати, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує особу обвинуваченого, та доходить до висновку що відповідно до ст. 50 КК України у якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів, до обвинуваченого ОСОБА_1 має бути крім іншого застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

На переконання суду, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не призведе до втрати роботи обвинуваченого ОСОБА_1 на посаді професійного водія, оскільки транспортний засіб не є його єдиним джерелом доходу та засобом для існування.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначення ж покарання у виді штрафу не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

При цьому, суд враховує й те, що покарання у виді обмеження волі, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, не застосовується до осіб…. що досягли пенсійного віку...

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, у межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_2 було пред`явлено змінену 16.06.2022 (том 1 а.п.162-166) позовну заяву до ОСОБА_1 , ТДВ СК «Кредо» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заданої вчиненням кримінального правопорушення. Позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на відшкодування витрат на придбання ліків та проведення МРТ 4997.37 гривень; майнову шкоду спричинену пошкодженням автомобіля 146 754.42 гривень; витрати пов`язані із проведенням судово-медичної експертизи в сумі 564.00 гривень; майнову шкоду пов`язану із евакуюванням та стоянки автомобіля в сумі 8510.00 гривень; вартість проведеного експертного авто товарознавчого дослідження в сумі 5000.00 гривень;недоотриманий дохід в сумі 7500.00 гривень; моральну шкоду в сумі 150 000.00 гривень; із ТДВ СК «Кредо» майнову шкоду спричинену пошкодженням автомобіля 130 000.00 гривень

Обґрунтовуючи свої вимоги стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 150 000 грн. потерпілий ОСОБА_2 вказав, що йому завдано душевні страждання, фізичний біль, каліцтво, непоправне знівечення ноги та приниження його честі і гідності.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_2 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 22.1. Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23.1. Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Тобто, за Законом саме страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, повинен відшкодувати шкоду, тому у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині відшкодування витрат на лікування та проведення МРТ в сумі 4997.37 гривень належить відмовити, з огляду на те, що страхова сума зазначена у полісі становить 260 000.00 гривень, тому позивач мав би свій позов пред`явити саме до ТДВ СК «Кредо».

Відповідно до ст. 30.2 Закону України, «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, ОСОБА_2 , для обґрунтування позовної заяви, надав Висновок експерта №3802/22 від 21.02.2022, відповідно до якого, вартість відновного ремонту КТЗ склала 889 343.65 гривень, а ринкова вартість транспортного засобу Mercedes Benz Е200 CDI» р.н НОМЕР_4 на дату ДТП складає 276 754.42 гривень. Тобто, вартість відновного ремонту більше ринкової вартості.

Між тим, вищезазначений Висновок експерта не містить вартості транспортного засобу потерпілого після дорожньо-транспортної пригоди, тому, у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині відшкодування на його користь із відповідачів ОСОБА_1 в сумі 146 754.42 гривень та ТДВ СК «Кредо» в сумі 130 000.00 гривень - належить відмовити.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_2 пов`язаних із проведенням експертного авто товарознавчого дослідження №3802/22 від 21.02.2022, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 34.2. Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до статті 34.3. Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Проте, як слідує із Звіту №24-01-22-1В складеного 01.04.2022, долученого представником відповідача ТДВ СК «Кредо» до відзиву на позов, вимоги ст. 34.2. Закону, ТДВ СК «Кредо» були виконані, тому підстав у позивача ОСОБА_2 самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, - були відсутні. У зав`язку з чим, у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 витрат в сумі 5000.00 гривень, як з обвинуваченого ОСОБА_1 , так і з цивільного відповідача ТДВ СК «Кредо».

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних із евакуацією пошкодженого транспортного засобу та витрат на стоянку в сумі 8510.00 гривень, суд, не вбачає правових підстав для їх задоволення, з огляду на приписи ст. 22.1. Закону, у якій йдеться про те, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування компенсації недоотриманого доходу від середньомісячної заробітної плати в сумі 7500.00 гривень, суд з огляду на приписи ч.1 ст. 1197 ЦК України, не вбачає підстав для їх задоволення , з огляду на наступне.

Так, як слідує з вимог ч.1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Проте, в супереч наведеному, позивачем та його представником в обґрунтування позову в частині відшкодування компенсації недоотриманого доходу від середньомісячної заробітної плати, не було надано доказів щодо середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. З огляду на вказане, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується, вимог потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000.00 гривень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення частково позову в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По справі встановлено, що потерпілому ОСОБА_2 , злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_1 заподіяно моральні страждання, які полягають в тому, що він не мав можливості пересуватися без допомоги милиць, він втратив автомобіль, що суттєво вплинуло на встановлений ритм його життя та його родини. На момент початку війни він не мав можливості вивезти свою сім`ю у безпечне місце, через що розвинулось почуття паніки, безпомічності та несправедливості.

Виходячи з обставин саме даного кримінального провадження, судом встановлено, що потерпілий дійсно переніс значний дискомфорт, він пережив сильний душевний стрес, що потягнуло за собою погіршення його психологічного здоров`я та інші негативні наслідки, а отже сума у 50 000.00 гривень відповідатиме понесеним потерпілим характеру і обсягу моральних страждань, та буде справедливою по відношенню до нього.

Тому, саме визначена судом сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 - не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_1 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТДВ СК «Кредо» - задовольнити частково.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000.00 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 1372.96 гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська І.В.Щербина-Почтовик