25.10.2022 Провадження по справі № 1-кп/940/98/22
Справа № 940/830/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження № 0001695 від 21.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лисичанськ Луганської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

-вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 16.06.2021 року по відбуттю строку покарання;

-вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2021 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення та перевиховання не став, а під час іспитового строку повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про режим воєнного стану», Указом Президента України ОСОБА_8 за № 133/2022 від 14.03.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за № 255/2022 від 18.04.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за № 341/2022 від 17.05.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

20.07.2022 року о 13 годині 33 хвилини в м. Тетієві Білоцерківського району Київської області ОСОБА_4 в умовах воєнного часу, маючи намір на повторне вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи у магазині «Оптовичок», що по вул. Соборна, 91 А, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно здійснив крадіжку гаманця вартістю 66 грн. 67 коп., в якому знаходились гроші в сумі 500 грн., який потерпілий ОСОБА_6 поклав на прилавок магазину.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 566 грн. 67 коп.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, здійснивши крадіжку гаманця, який належить ОСОБА_6 , виявив, що у даному гаманці знаходиться банківська картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль КАМАЗ, модель НОМЕР_2 , бортовий С, серії АІС НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію причепа бортового марки НЕФАЗ, модель 8332 ,серії НОМЕР_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом. переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння офіційними документами вкрав вищезазначені документи.

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 - III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121- ІІІ від 07 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітована АТ КБ «Приватбанк» платіжна картка № НОМЕР_1 , яка видана ОСОБА_6 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1. п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ вiд 07 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від

08 жовтня 1998 року № 414 та ст. 200 Кримінального кодексу України є офіційним документом.

Згідно із додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 844 у бланк свідоцтва імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативно-правових актів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації.

Серія та номер бланка, які складаються з трьох літер та шести цифр, реквізити виготовлювача, що містять дані відповідно до Правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених наказами Міністерства фінансів України від 25.11.1993 року № 98, Служби безпеки України від 15.11.1993 року № 118, Міністерства внутрішніх справ України від 24.11.1993 року № 740, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.1994 року за № 8/217 (далі - Правила), виконані способом лазерного гравіювання із зворотного боку бланка.

Таким чином свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль КАМАЗ , модель 53215 бортовий- С, серії АІС НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію причепа бортового марки НЕФАЗ, модель 8332, серії АІС НОМЕР_5 , є офіційним документом.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів вчинене з корисливих мотивів.

Крім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, здійснивши крадіжку гаманця, який належить ОСОБА_6 , виявив, що у даному

гаманці знаходився паспорт громадянина України ОСОБА_6 № НОМЕР_6 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 , діючи умисно, переслідуючи мету таємного викрадення зазначених особистих документів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав паспорт громадянина України ОСОБА_6 та посвідчення водія ОСОБА_6 .

Відповідно до правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 1993 року № 98, Служби безпеки України від 15 листопада 1993 р. № 118, Міністерства внутрішніх справ України від 24 листопада 1993 року № 740, паспорт громадянина України та водійське посвідчення с документами суворого обліку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права йог власника на керування транспортними засобами.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно 20.07.2022 року в м. Тетієві у магазині «Оптовичок» здійснив крадіжку гаманця, у якому знаходилися гроші в сумі 500 грн., банківська картка АТ КБ «Приватбанк», свідоцтво на транспортний засіб на автомобіль КАМАЗ, паспорт та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 .

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила покази обвинуваченого ОСОБА_4 . Вирішення питання щодо міри покарання обвинуваченому покладає на розсуд суду.

Прокурор підтримала висунуте ОСОБА_4 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявила клопотання про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити йому та призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 3 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням статті 75 КК України.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви суду
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
ІV. Кримінально-правова кваліфікацій дій обвинуваченого та призначення покарання
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше судимий: вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 16.06.2021 року по відбуттю строку покарання; вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Крім того, не працює, не одружений, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як пом`якшуючу вину ОСОБА_4 обставину, суд враховує, що ОСОБА_4 свою вину визнав.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, та необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкцій, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

Разом з тим, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив окремі самостійні кримінальні правопорушення, остаточне покарання йому має бути призначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Водночас, відповідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2021 року.

Таке покарання, на переконання суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Під час судового розгляду судом не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України.
V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Відповідно до ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати за проведення експертизи.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавленняволі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання у виді 6 місяців позбавлення волі, призначеного вирокомЛисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, тобто з 04.08.2022 року.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Стягнути зОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні, зокрема за проведення експертизи від 10.08.2022 року № СЕ-19/111-22/30985-ТВ в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 копійок.

Речові докази: гаманець, паспорт громадянина України ОСОБА_6 , банківську картку, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію причепа, водійське посвідчення ОСОБА_6 , які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , передати у його користування.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_10