КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2544/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: №761/9257/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу директора ТОВ Галаган Плаза Тараненка ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року,

за участю:
представників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2022 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на 3 об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза () із забороною вчиняти будь-які дії відносно вказаного майна, зокрема із забороною проводити будівельні роботи та здійснювати реконструкцію вказаного нерухомого майна, а також із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Не погоджуючись з такими висновками слідчого судді, власник майна - директор ТОВ Галаган Плаза ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2022 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_9 відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення про арешт майна товариства прийнято з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, судовий розгляд був неповним, а ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою.
У кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення не відповідає такому ступеню втручання у права і свободи особи, як обмеження права власності.
Постанова про визнання майна речовими доказами від 21.01.2021 року винесена безпідставно, з порушенням вимог, встановлених ст. 110 КПК України, та за 10 місяців до моменту внесення відомостей про кримінально правопорушення до ЄРДР, отже відомості внесено лише 17.11.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Однак, доказів, які б свідчили про наявність таких ризиків, прокурором не надано.
Наголошено, що із наданих прокурором матеріалів провадження чітко встановлено, що жодні будівельні роботи у вищезазначених квартирах та на прибудинковій території не проводилися. Однак, прокурор у своєму клопотанні посилається на незаконність проведення будівельних робіт у цих самих квартирах.
Щодо твердження прокурора про те, що договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , складено на підставі підроблених документів вказано, що договори купівлі-продажу квартир були підставою набуття права власності на квартири попереднім власником ОСОБА_10 .
Звіти про оцінку майна не є підставою для укладення договорів купівлі-продажу. На момент укладення вищезазначених договорів ні у сторін, ні у нотаріуса, який посвідчував їх, не було жодних підстав сумніватися у справжності цих самих звітів.
Також щодо показань свідка ОСОБА_11 , що зазначені звіти він не складав та не підписував, викликають сумніви в їх правдивості, достовірності та неупередженості. Дані звіти наявні у Єдиній базі даних звітів про оцінку. Протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 17.12.2021 року та протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 21.12.2021 року містять ідентичні покази.
ТОВ ГАЛАГАН ПЛАЗА вважає розгляд клопотання про арешт належного товариству майна без повідомлення власника порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Окремо зазначено, що 11.02.2022 року у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення вже подавалося клопотання про арешт майна, а саме квартир АДРЕСА_6 , що належать ТОВ ГАЛАГАН ПЛАЗА (). Вказане клопотання розглядалося слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_13 за участю представника ТОВ ГАЛАГАН ПЛАЗА та 21.02.2022 року було залишено без задоволення.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. За таких обставин колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутністю прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, відділом дізнання Шевченківського ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004181 від 17.11.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.
Органом досудового розслідування зазначено, що починаючи з 16.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , 56, 57) проводяться будівельні роботи без будь-якої дозвільної документації, що полягають в демонтажі стін, покрівлі, порушенні земляної покрівлі.
16.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_7 , проведено огляд місця події (із зовнішньої сторони, без проникнення в будинок), встановлено наявність мішків білого кольору, всередині яких знаходились будівельні матеріали, будівельне обладнання, а також будівля зачинена залізним навісним замком. Під час огляду місця події встановлено, що будівля знаходиться з аварійному стані.
Під час досудового розслідування допитано в якості свідка директора ТОВ «Галаган Плаза» (), останній повідомив, що у січні 2021 року його мати ОСОБА_10 , виявила бажання увійти до складу засновників ТОВ «Галаган Плаза» (), сформувавши свою частку шляхом внесення до статутного капіталу квартир АДРЕСА_4 ; №56; АДРЕСА_5 , які вона придбала у вересні 2020 року, під час допиту останній повідомив, що з приводу руйнівних робіт та спроб навмисного завалення стін йому нічого не відомо, повідомив, що такі роботи не ведуться та не плануються. Щодо отримання будь-яких дозвільних документів та звернення до державних органів з метою отримання таких документів останній повідомив, що 04.11.2021 звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України, ДІАМ та КП «Благоустрій» з приводу прибирання сміття з квартир належних товариству.
Відповідно до допиту керівника ОСББ «Пушкінська, 20» ОСОБА_14 остання повідомила, що будівельні (ремонтні) роботи за вказаною адресою здійснюються протягом останніх двох років, вказаною діяльністю займається директор ТОВ «ГАЛАГАН ПЛАЗА» ОСОБА_15 , окрім цього будинок по АДРЕСА_7 являється архітектурною пам`яткою місцевого значення - «Будинок Хвостенка- ОСОБА_16 », ОСОБА_17 своїми діями руйнує будівлю, розбиваються стіни, а також порушується земляна покрівля, шляхом викопування підвального приміщення.
Відповідно до наявної в органу досудового розслідування інформації (відповідь №073-10446 від 08.12.2021 Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва), станом на 24.12.2021 за вказаною адресою відсутня дозвільна документація на проведення підготовчих, чи будівельних робіт.
У відповідь на запит за вих. 25/11/2 від 25.11.2021 КП «Благоустрій Шевченківського району» надавав припис №2131717 від 15.11.2021.
Під час огляду місця події від 23.11.2021 за адресою: АДРЕСА_7 , а саме у дворі виявлено будівельні відходи (сміття) та зламані меблі, за воротами розташований цегляний будинок «П-подібної» форми, в якому частково відсутні вікна та знаходяться мішки білого кольору із сміттям.
21.01.2022 року на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України старшим дізнавачем відділу дізнання Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004181 від 17.11.2021 року об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (), оскільки вони являються об`єктом кримінально протиправних дій.
27.05.2022 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомого майна з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні до вирішення питання по суті у суді та унеможливлення подальшого псування, пошкодження, перепродажу чи знищення вказаного майна.
У клопотанні процесуальний керівник зазначив, що вищевказане нерухоме майно, щодо якого вчиняються активні дії щодо його незаконного демонтажу, є об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні, тобто піддається незаконному протиправному впливу, а відтак існує необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою збереження речового доказу та унеможливлення його подальшого псування, пошкодження, знищення чи перепродажу.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК Українипідстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.
З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що арештоване нерухоме майно не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004181 від 17.11.2021 року за ознаками кримінального проступку, а відтак здійснюється у формі дізнання.

Виходячи зі змісту ст. 40 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого, у тому числі уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Враховуючи те, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості та може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, дізнавачем винесено постанову про визнання вищевказаних об`єктів нерухомого майна речовими доказами.

Так, постановою старшого дізнавача відділу дізнання Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004181 від 17.11.2021 року, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (), обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вони являються об`єктом кримінально протиправних дій.

На даному етапі достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України. При цьому беручи до уваги, що вказані квартири у кримінальному провадженні розглядаються як об`єкт злочинних посягань, а відтак існують ризики у вигляді подальшого псування, пошкодження, відчуження майна з метою знищення слідів вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апелянта стосовно передчасного винесення постанови, тобто до початку внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, кримінальне провадження № 0004181 розпочате на підставі заяви ОСОБА_19 від 16.112021 року та внесене до ЄРДР 17.11.2021 року. Процесуальні дії у вказаному кримінальному провадженні проводились та процесуальні рішення приймались після внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, тобто з 17.11.2021 року.

Прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 у клопотанні про арешт майна зазначено, що постанова про визнання нерухомого майна речовим доказом у кримінальному провадженні винесена дізнавачем 21.01.2022 року, тобто після внесення відомостей до ЄРДР.

Разом з тим до матеріалів, що обґрунтовують клопотання, стороною обвинувачення надано копію вищевказаної постанови, однак датою її винесення зазначено 21.01.2021 року.

Колегія суддів дослідивши увесь зміст матеріалів, що обґрунтовують необхідність клопотання про арешт майна у їх сукупності, приходить до висновку, що фактично досудове розслідування здійснювалось після внесення відомостей до ЄРДР, жодних передчасних дій, які б виходили за рамки Кримінального процесуального Закону органом дізнання вчинено не було, а помилково зазначену у постанові дізнавачем дату «21.01.2021 року», замість «21.01.2022 року» по суті слід вважати опечаткою.

За таких обставин доводи представника власника майна стосовно передчасного винесення постанови про визнання об`єктів нерухомого майна речовими доказами не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді.

Крім того, уважно дослідивши доводи апелянта щодо відсутності здійснення будівельних робіт у вищезазначених квартирах та прибудинковій території, колегія судів вражає їх безпідставними, оскільки з матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що в органу досудового розслідування існує достатньо підстав вважати ймовірною протиправну будівельну діяльність за адресою АДРЕСА_7 . Зокрема вказані обставини підтверджуються показаннями керівника ОСББ «Пушкінська 20» ОСОБА_14 про здійснення будівельних (ремонтних) робіт за вказаною адресою; Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контрою м. Києва № 073-10446 від 08.12.2021 року; протоколом огляду місця події від 23.11.2021 року та іншими наданими до суду матеріалами в їх сукупності.

Що стосується невідповідності тяжкості кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України такому ступеню втручання у права і свободи особи як обмеження права власності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, будинок № 20 по вул. Пушкінській в м. Києві являється архітектурною пам`яткою місцевого значення «Будинок Хвостенка-Хвостова О.В.», а вчинення незаконного будівництва та ремонту без наявності відповідної дозвільної документації може спричинити руйнування будівлі у Центральному історичному ареалі м. Києва.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу підтверджується наданими стороною обвинувачення матеріалами та в свою чергу є співмірним з обмеженням права власності.

Що стосується оцінки законності набуття права власності на вищевказані квартири, слід зазначити, наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що обставини щодо законності та добросовісності набуття права власності на квартири мають бути встановленні органом дізнання в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, однак наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив, що розгляд клопотання відбувся в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без виклику власника майна за необхідності забезпечення арешту такого майна. Всупереч доводам захисника, клопотання покурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а відтак не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, колегія суддів, уважно дослідивши клопотання про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно необґрунтованості та невмотивованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури

ОСОБА_9 та накладено арешт на 3 об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза (); об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ТОВ Галаган Плаза () із забороною вчиняти будь-які дії відносно вказаного майна, зокрема із забороною проводити будівельні роботи та здійснювати реконструкцію вказаного нерухомого майна, а також із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - директора ТОВ Галаган Плаза ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4