Справа № 570/793/22
Номер провадження 1-кс/570/200/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2022 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на підставі постанови ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВС України в Рівненській області від 29 вересня 2006 року на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2007 року він був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а провадження по справі закрите.

У клопотанні ОСОБА_3 просить розглядати справу без його участі.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає до задоволення.

Так, згідно інформаційної довідки № 300680607 від 21 лютого 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06 жовтня 2006 року на підставі постанови від 29 вересня 2006 року, виданої ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВСУ в Рівненській області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2007 року ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченного ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим, провадження по справі закрите. Вирішене питання запобіжного заходу та речових доказів.
Ухвалою слідчого судді від 26 липня 2017 року за заявою ОСОБА_3 скасовано арешт накладений на підставі постанови ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВС в Рівненській області від 29 вересня 2006 року на нерухоме майно ОСОБА_3 : гараж АДРЕСА_2 .
Питання скасування арешту квартири АДРЕСА_1 ні слідчим, ні судом не вирішене і тому арешт на вказане нерухоме майно є чиним на даний час.
Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції, де визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В рішенні по справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року ЄСПЛ визначив основні критерії, згідно яких необхідно оцінювати дотримання вимог ст.1 Першого протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи:
- чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції;
- чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства;
- чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства;
- чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.
Подібні висновки можна знайти в рішеннях у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" тощо.

В межах справи "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування" як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до п.9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.
Таким чином, на даний час наявний арешт на вказане майно заявника, який не вирішений в порядку виконання рішення ні згідно КПК України, який діяв на час вказаних правовідносин, ні згідно діючого КПК України, порушує його право власності. Вважаю, що задоволення клопотання забезпечує справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, так як незняття арешту з майна за таких обставин порушує передбачені ст.1 Протоколу міжнародної конвенції з прав людини та ст.ст.21, 41 Конституції України права на свободу володіння майном.
Керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задоволити.

Арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений постановою ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВС України в Рівненській області від 29 вересня 2006 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1