Єдиний унікальний номер 341/446/22
Номер провадження 1-кп/341/141/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорки ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому засіданні клопотання прокурорки Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2022 року під № 0000046 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, безробітний, учасник бойових дій, згідно зі статтею 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
02.05.2022 із Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. Згідно з указаним актом ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою суду від 02.05.2022 у вказаному провадженні призначене підготовче судове засідання на 08.04.2022. Чергове підготовче судове засідання призначене на 31.05.2022.

Прокурорка у підготовчому засіданні заявила клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк обраного обвинуваченому запобіжного заходу закінчується 07.06.2022. Розгляд справи перебуває на початковій стадії та відповідно до вимог частини 3 статті 315 КПК України просить обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, про що подала письмове клопотання.

Посилається на ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України належить до тяжких злочинів. Зазначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, дітей на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілу, свідків, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, визначеним статтею 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вважає, що на цей час ті ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу слідчим суддею у виді тримання під вартою не зникли та не зменшились.

У підготовчому засіданні прокурорка клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала.

Потерпіла заперечила проти задоволення клопотання, просила обвинуваченого звільнити, зазначила, що претензій до нього не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили. Обвинувачений зазначив, що вину визнає, переховуватись не збирається, як і впливати на свідків чи потерпілу.

Захисник щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, обрання такого запобіжного заходу вважає необгрунтованим та надто суворим, оскільки обвинувачений повністю визнає вину, щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про те, що він не буде впливати на учасників судового провадження та перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином. Просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту на нічний час.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Суд установив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні крадіжки в умовах воєнного стану куртки вартістю 1317,0 грн у потерпілої, чого не заперечує.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що також передбачено і вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі «Лабіта проти Італії». Тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину - рішення у справі «Москаленко проти України».

Під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Зокрема, відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої в умовах воєнного стану ОСОБА_4 у ЄРДР зареєстровано кримінальні провадження від 08.04.2022 на підставі заяви ОСОБА_6 про те, що саме ОСОБА_4 вчинив вищевказане кримінальне правопорушення.

Вирішуючи це клопотання, суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджена показаннями потерпілої, свідків, визнанням вини з боку обвинуваченого, наявність у обвинуваченого достатньо стійких соціальних зв`язків, який проживає з мамою літнього віку та братом за місцем реєстрації.

Крім того, суддя бере до уваги відсутність у ОСОБА_4 судимості та те, що обвинувачений є учасником бойових дій у 2015-2016 роках.

Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частин першої і другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При розгляді цього клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя дійшов висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_4 , та часткове існування ризиків, зазначених у клопотанні, зокрема, щодо ризику переховуватись від суду.

Однак, суд вважає недоведеним факт недостатності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Суддя вважає необґрунтованим застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризику незаконного впливу на свідків, потерпілу, оскільки допит свідків у кримінальному провадженні відбувся, незаконний вплив на яких не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки обвинуваченого та не зазначено у який спосіб можливий такий вплив. Також, не доведено об`єктивної наявності ризиків, передбачених пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України в частині можливого подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Вирішуючи це клопотання, суд враховує позицію потерпілої, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні крадіжки в умовах воєнного стану, проте за відсутності фактичних активних військових дій не території області, які б утворювали обставини, що сприяють вчиненню відповідного кримінального правопорушення або свідчать про особливий цинізм і суспільну небезпеку таких дій з боку обвинуваченого.

Суддя враховує недоведеність належними доказами наявності спроб з боку обвинуваченого будь-яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відтак, суддя дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 доцільно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби і такий запобіжний захід буде достатньою мірою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурорки.

Ураховуючи тяжкість вчиненого злочину та покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації і проживання, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на необхідність запобігти спробам переховуватися від суду, впливати на інших учасників кримінального провадження, а також зважаючи на доведеність прокуроркою наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, вважаю за необхідне застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини 5 статті 194 КПК України.

Відповідно до статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 181-184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив :
Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, безробітного, несудимого запобіжний захід у вигляді домашнього із забороною залишати житло у період доби з 19 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин без використання електронних засобів контролю.

Застосувати до ОСОБА_4 наступні обмеження:

- прибувати до слідчої, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Івано-Франківського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із будь-ким з осіб, визнаних свідками чи потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 31 липня 2022 року.

Контроль за виконанням цієї ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_7