УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року
м. Київ

справа № 161/19435/21
провадження № 51-705 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду

від 07 липня 2022 року,
встановив:
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня

2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчиненням кримінального правопорушення, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 29 200 гривень матеріальної шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2022 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за те, що 04 вересня 2021 року, приблизно о 23:30 (більш точного часу в ході досудового розслідування

не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні квартири за місцем свого проживання, за адресою:

АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, які виникли під час спільного розпивання алкоголю із потерпілим ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння,

та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, утримуючи у своїх руках кухонний та тичковий ножі, умисно наніс ними потерпілому 51 удар у ділянку голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: в ділянці голови 10 колото-різаних ран, 6 різаних ран і 1 подряпина, в ділянці шиї 4 колото-різані рани, в ділянці грудної клітки 4 колото-різані рани, із них 3 проникаючі, 1 різана рана, 2 подряпини, в ділянці живота 6 колото-різаних ран, із них 5 проникаючі, дві колото-різані рани правого плеча, одна колото-різана рана лівої пахвової ділянки, 9 колото-різаних ран правої пахвової ділянки, дві різані рани правої кисті і 3 різані рани лівої кисті. Загальна кількість проникаючих 8 ран, які згідно з висновком експерта № 394

від 19 жовтня 2021 року стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування судових рішень

та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням норм кримінального процесуального закону

та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дії ОСОБА_5 необхідно було кваліфікувати за ст. 118 КК

та призначити йому покарання в межах санкції цієї норми.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судами не було взято до уваги обставини та докази, які вказують на наявність у діях ОСОБА_5 у момент заподіяння ножових ударів потерпілому ознак перебування в стані необхідної оборони. Водночас зазначає, що судом не було взято до уваги відсутність у діях ОСОБА_5 умислу на вбивство загиблого, мети та мотиву даного кримінального правопорушення, оскільки його поведінка, тілесні ушкодження, відсутність неприязних відносин до моменту події, дії потерпілого під час конфлікту

та повідомлення швидку й поліцію про вчинене, свідчать саме про це.

У ОСОБА_5 фактично виникла підстава для необхідної оборони, тобто право

на захист правоохоронюваних інтересів, шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. Вказує, що місцевий суд необґрунтовано відхилив твердження обвинуваченого про те, що він з метою уникнення конфлікту пропонував загиблому, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, покинути власне помешкання. Крім того, не було враховано той факт, що першим ніж у ході конфлікту взяв саме потерпілий, і даний ніж був вибитий обвинуваченим з його рук, а також те, що потерпілим був нанесений удар металевим брусом у ділянку голови засудженого. Вважає, що наведені дії загиблого фактично спровокували

засудженого застосувати засіб захисту з перевищенням меж необхідної оборони. Водночас звертає увагу, що загиблому були нанесені удари в різні ділянки тіла,

що вказує на хаотичність таких ударів, а не про їх цілеспрямованість. Зокрема, нанесення ножових ударів загиблому в пахові ділянки тіла свідчить про те,

що обвинувачений перебував під час їх нанесення в лежачому положенні, відбиваючись від ударів руками потерпілого, який перебував над тілом засудженого зверху і займав більш сприятливе положення для заподіяння шкоди. Вважає, що суд повинен був визнати показання свідка ОСОБА_8 недопустимим доказом, оскільки останній висловлював припущення, які ґрунтуються

на особистій неприязні до засудженого.
Захисник указує, що суд першої інстанції без жодної правової аргументації задовольнив у повному обсязі цивільний позов потерпілої, зокрема і моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.
Поміж іншого зазначає, що апеляційний суд не дав оцінки всім доводам його апеляційної скарги та необґрунтовано послався на висновок експертизи

№ 394, який не містить тверджень щодо відсутності в діях ОСОБА_5 перевищення меж необхідної оборони. А також суд апеляційної інстанції проігнорував довід його апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у вироку послався на протокол слідчого експерименту, хоча саме відео проведення цієї слідчої дії в ході судового розгляду не досліджувалося, що вважає істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається з наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства, ґрунтуються

на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору

їх належності, допустимості, достовірності й достатності та є правильними.
Згідно з вироком суду зазначені обставини, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, підтверджуються: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 05 вересня 2021 року

з фототаблицями; протоколом огляду трупа від 05 вересня 2021 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2021 року, в ході якого

ОСОБА_5 детально розповів про обставини, що мали місце 04 вересня 2021 року в АДРЕСА_1 , що у вечірню пору доби він дрімав

та дивився телевізор, приблизно о 22:00 до нього в двері постукав знайомий ОСОБА_11 із сусіднього будинку, відчинивши йому двері, останній запропонував вжити алкоголь, на що він погодився й вони разом пішли на кухню, де під час розпивання спиртних напоїв між ними розпочалася словесна перепалка, яка переросла в бійку, в ході якої вони обоє наносили один одному удари. Після чого ОСОБА_5 самовільно підвівся та відкрив шухляду серванту, де дістав звідти ніж чорного кольору невеликих розмірів та почав наносити ним численні удари ОСОБА_11

уверхню частину тіла, а останній у той час намагався наноситийому удари руками. Побачивши, що ОСОБА_11 лежав на підлозі в крові та не подавав ознак життя, він зрозумів, що вбив його, після чого пішов у ванну та змив із себе кров,

а знаряддя вчинення злочину ніж поклав у чорний футляр у верхню тумбочку серванту, далі зняв із себе одяг, який був забруднений кров`ю потерпілого,

та зателефонував ушвидку допомогу та поліцію; висновком експерта № 394

від 19жовтня 2021 року; висновком експерта № 102 від 08вересня 2021 року; висновком експерта № 103 від 09вересня 2021 року; висновком експерта № 118 від 08 жовтня 2021 року; висновком експерта № 119 від 11жовтня 2021 року; висновком експерта № 120 від 12жовтня 2021 року; висновком експерта № 52

від 21вересня 2021 року; висновком експерта № 53 від 01жовтня 2021 року; висновком експерта № 54 від 01жовтня 2021 року; висновком експерта № СЕ 19/103-21/7804 Д від 08 жовтня 2021 року; висновком судовопсихіатричного експерта № 281 від 30 вересня 2021 року; висновком експерта № 87 МК

від 25жовтня 2021 року.
Разом із цим суд критично оцінивпоказання ОСОБА_12 про відсутність у ньогоумислу та мети на вчинення вбивства ОСОБА_7 , оскільки останній вказав,

що удари він наносив хаотично та не мав наміру вбивати та діяв у межах необхідної оборони,з огляду на таке.
З огляду на ст. 36 КК,право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Об`єктом злочину, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, є життя особи.
Стаття 118 КК містить склад привілейованого умисного вбивства, яке підлягає кваліфікації за цією статтею у разі його вчинення при перевищенні меж необхідної оборони.

У цьому випадку діяння характеризується вбивством того, хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони,

є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.
Згідно з вироком суду, в судовому засіданні було встановлено,

що ОСОБА_5 унаслідок словесної перепалки, яка переросла в бійку, тримаючи

усвоїх руках кухонний та тичковий ножі, умисно наніс ними ОСОБА_7 51 удар

у ділянку голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок потерпілого, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: в ділянці голови 10 колото-різаних ран,

6 різаних ран і 1 подряпина, в ділянці шиї 4 колото-різані рани, в ділянці грудної клітки 4 колото-різані рани із них 3 проникаючі, 1 різана рана, 2 подряпини,

в ділянці живота 6 колото-різаних ран із них 5 проникаючі, дві колото-різані рани правого плеча, одна колото-різана рана лівої пахвової ділянки, 9 колото-різаних ран правої пахвової ділянки, дві різані рани правої кисті і 3 різані рани лівої кисті. Загальна кількість проникаючих 8 ран, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

За висновками судово-медичної експертизи № 394 від 19жовтня 2021 року причиною смерті потерпілого ОСОБА_7 є множинні проникаючі і непроникаючі колото-різані, різані рани голови, шиї, грудної клітки, живота, верхніх кінцівок

із ушкодженням верхньої долі правої легені, діафрагми, великого сальника,

які в своїй множинній сукупності спричинили масивну (більше зовнішню, менше внутрішню) крововтрату, яка і є безпосередньою причиною смерті, й знаходяться

у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, про що також свідчить кількість ножових поранень на тілі потерпілого ОСОБА_7 .
Зважаючи на встановлені обставини, апеляційний суд правильно зазначив,

що доводи захисту про спричинення потерпілим обвинуваченому удару металевим бруском, не свідчать про наявність суспільно небезпечного посягання з його боку

та знаходження ОСОБА_5 у стані необхідної оборони.
Таким чином, дії засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковані правильно.
Крім того, доводи захисника про те, що апеляційний суд проігнорував його посилання на не дослідження судом відео проведення слідчого експерименту

в ході судового розгляду, є безпідставними.
Так, згідно з ухвалою суду, апеляційний суд перевірив указані твердження апеляційної скарги захисника та зазначив, що вони не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції досліджувався сам протокол проведення слідчого експерименту, в якому викладені події, що були зафіксовані на відео.
Також на підставі статей 128, 129 КПК, статей 1166, 1167, 1190 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчиненням кримінального правопорушення,

та обґрунтовано дійшов висновку про його задоволення.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 07 липня 2022 року, ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 ,

дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для скасування чи зміни вироку, повною мірою врахувавши всі обставини.
Зокрема, суд апеляційної інстанції ретельною перевіркою матеріалів кримінального провадження встановив, що судовий розгляд проведений

з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, направлених

на всебічне, повне й об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження. Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження

і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Його не можна визнати явно несправедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення,

у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 липня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3