Номер провадження: 11-кп/813/1068/22
Номер справи місцевого суду: 522/4425/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001771 від 14.12.2020, відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Шемкір Республіки Азербайджан, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, на території м. Одеси не зареєстрованого, який не має постійного місця проживання, раніше судимого:

- 25.05.2018 року до Київського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 187 КК України;
- 05.10.2020 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Продовжено відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 01.05.2022 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ризики які послугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому заходу у вигляді тримання під вартою повністю втратили свою актуальність та взагалі відсутні. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що сторона обвинувачення не надала жодного додаткового доказу про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 звернувся через свого захисника до суду з проханням звільнити його з під варти, зокрема змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки він має рішуче бажання прийняти особисту участь у обороні України від російських окупаційних військ, має відповідний досвід, не має проблем зі здоров`ям, має повну рішучість щодо участі у захисті країни та своєї сім`ї, заявляє, що переповнений сміливістю та бойовим духом, однак судом не взято до уваги дані факти.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Прокурор був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його участю не заявляв.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 заявляла клопотання щодо розгляду апеляційної скарги за участю обвинуваченого у режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та за своєю участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему «EASYCON».
Апеляційним судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося, оскільки було відсутнє з`єднання з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та з захисником ОСОБА_7 через систему «EASYCON».
Для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, а також недопущення порушення прав обвинуваченого та розумних строків апеляційного розгляду, враховуючи рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 та наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з якими не можуть бути відкладними судові засідання, на яких має розглядатися питання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності учасників кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, неодружений, офіційно не працевлаштований, який не має постійного місця реєстрації та проживання, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину за яке передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Водночас не відпав і не зменшився ризик впливу на свідків та потерпілого, який підтверджується тим, що судом ще не досліджувалися докази у справі та тим, що обвинувачений перед загрозою суворого покарання може вчинити дії, спрямовані на залякування потерпілого та свідків з метою спотворення їх показань в суді.
Також апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 огли може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі, у зв`язку з чим може вдатися до спроб вчинення інших злочинів.

З огляду на викладене, всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини, а доводи апеляційної скарги про те, що ризики які послугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому заходу у вигляді тримання під вартою повністю втратили свою актуальність та взагалі відсутні, не знайшли свого підтвердження.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має бажання прийняти особисту участь у обороні України від російських окупаційних військ, має відповідний досвід, не має проблем зі здоров`ям, має повну рішучість щодо участі у захисті країни та своєї сім`ї, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 КПК України особам, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, не може бути скасування обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.
Крім того, стороною захисту до апеляційної скарги не додані клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що, згідно приписів ч. 1 ст. 616 КПК України клопотання про скасування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, подається прокурору, після чого прокурор має право звернутися з таким клопотанням до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишенню без змін.
Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001771 від 14.12.2020, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4