Провадження №: 1-кп/752/736/22
У Х В А Л А
03.08.2022 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

під час проведення у приміщенні суду у місті Києві судового засідання у кримінальному провадженні №00001352 відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 в вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, поєднаного зі зґвалтуванням, не доведеного до кінця з причин, що не залежали від його волі, що кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України.

03.08.2022 у судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України судом винесено на обговорення сторін питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою через те, що наявний строк тримання спливає, тоді як завершення розгляду кримінального провадження на цей час не видається можливим.

Прокурор у справі висловився щодо доцільності подальшого тримання обвинуваченого під вартою з мотивів, які навів у своєму письмовому клопотанні та зазначив про існування ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, знищення чи спотворення ним доказів, незаконного впливу на свідків і потерпілу, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Мотивуючи ризик переховування від суду прокурор послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказує на те, що цей ризик має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та всіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню й, у світлі цих посилань зауважив про тяжкість інкримінованого злочину, особу обвинуваченого, який не характеризується сталими соціальними зв`язками, крім сумісного проживання з матір`ю і бабусею, на те, що ОСОБА_8 вів усамітнений спосіб життя. На думку прокурора, усвідомлення тяжкості покарання, відсутність стримуючих факторів, постійної роботи та/або місця навчання можуть спровокувати до реалізації описаних ним ризиків.
Захисник заперечував проти продовження тримання ОСОБА_9 під вартою, посилався на повну недоведеність ризиків, про які зазначив прокурор, особу обвинуваченого, який не притягався раніше до кримінальної відповідальності, зауважив, що докази судом досліджені, а способу впливу на свідків та потерпілу обвинувачений не має, безпосередні свідки події відсутні, місце перебування потерпілої ОСОБА_10 невідоме. За таких обставин захисник просив обрати для обвинуваченого інший, більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений підтримав виступ захисника.
Заслухавши сторін та проаналізувавши їх мотивацію, суд не віднайшов підстав для задоволення клопотання захисту та вважає актуальними і високими ризики переховування обвинуваченого від суду, а також ризик вчиненні іншого кримінального правопорушення і протиправного впливу на свідків та потерпілу, адже допити в кримінальному провадженні не проведені, пред`явлене обвинувачення стосується вчинення особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі і усвідомлення цього факту, особливо в умовах воєнного стану, коли правоохоронні органи несуть посилені службу, спрямовану на захист обороноздатності держави, може викликати у обвинуваченого, за умови перебування на воді без належного контролю, бажання та реальні дії, спрямовані на ухилення від суду в подальшому.
Така позиція суду засновується також на аналізі особистості ОСОБА_6 , який не характеризується як особа, котра має соціально-емоційну прив`язку до України та міста Києва, адже до моменту утримання в слідчому ізоляторі він не був офіційно працевлаштований, не вказав на наявність у нього близьких осіб, про яких він має піклуватися, крім матері і бабусі, з якими спільно мешкає, не мав ні власної сім`ї, ні місця навчання.
З урахуванням сумарної тривалості суд оцінює строк дії запобіжного заходу таким, що не виходить на цей час за межі розумного строку і таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).
Також судом враховується практика Європейського суд з прав людини з цього приводу, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою (п. 219 рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України).
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу на 60 діб із залишенням його без змін та без визначення альтернативного заходу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки суду не було доведено обставин зменшення ризиків, та того, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечать його належну поведінку.
З описаного вище мотивування відхилення клопотання сторони захисту суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 333, 372, 395 КПКУкраїни, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме: по 01.10.2022 включно без визначення альтернативного, більш м`якого виду запобіжного заходу.
2. Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з 03.08.2022.
3. У задоволенні усного клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СуддіОСОБА_1 (головуюча)

ОСОБА_2

ОСОБА_3