Справа №155/787/22
Провадження №1-кс/155/191/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2022 м. Горохів

Слідчий суддя Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання СД ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_3 , про арешт майна,-
за участю дізнавача ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Начальник дізнання відділення поліції №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , шляхом постановлення заборони відчуження розпорядження та користування таким майном на строк досудового розслідування у кримінальному провадження №0000074.
Вказує, що сектором дізнання відділення поліції №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000074 від 25 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 22 серпня 2022 року орієнтовно о 12 год. в с. Лемешів, Горохівської територіальної громади, Луцького району, Волинської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в лісовому масиві, на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись прямим умислом, на заподіяння травм іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нанесли кожен почергово удари гумовим шлангом по сідницях неповнолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється.
Також вказує, що в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено, що тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_8 були спричинені в лісі неподалік від с. Лемешів Луцького району куди його відвезли в багажнику автомобіля марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Водночас, вказує, що автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 виступав знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також те, що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 крім умисного спричинення тілесних ушкоджень вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, тому в подальшому виникне необхідність для детального огляду багажного відділення автомобіля з метою виявлення та вилучення біологічних зразків потерпілого (слина, піт, кров тощо), та призначення відповідних судових експертиз, тому виникла необхідність у накладенні арешту на даний автомобіль.
Також, зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено наявність розумних підозр та достатніх підстав вважати, що вищевказане майно у відповідності до ст.98 КПК України, являється речовим доказом, адже автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому з метою збереження доказів кримінального правопорушення, шляхом позбавлення права розпорядження та користування речами, запобіганню можливостей їх приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, а також проведення швидкого, повного, ефективного та неупередженого досудового розслідування, забезпечення проведення судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні, необхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Необхідність в проведенні зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження обумовлена метою виконання основних його завдань та отримання відомостей, що сприятимуть розкриттю даного кримінального правопорушення.
В судовому засіданні дізнавач подане клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити.
Власник майна, в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання та додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У п.1 ч.2 ст.170 КПК України, визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З матеріалів клопотання вбачається, що сектором дізнання відділення поліції №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000074 від 25 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Частиною 1 статті 125 КК України, передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Встановлено, що постановою дізнавача від 25 серпня 2022 року, автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , визнано речовими доказами, однак вказана постанова в цій частині є формальною, не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст.98 КПК України.
Так, ні з зазначеної постанови, ні з матеріалів клопотання, не встановлено відомостей, які вказують про те, що автомобіль та свідоцтво про реєстрацію мають значення речових доказів в даному провадженні, тобто, яким чином автомобіль може бути знаряддям злочину в кримінальному провадженні щодо нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, а також яким чином він може містити сліди протиправної діяльності або ж, що у ньому містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування.
Покликання дізнавалась на обставину наявності ознак кримінального правопорушення за ч.1 ст. 146 КК України не може бути підставою накладення арешту на майно, оскільки відділенням поліції №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області не здійснюється досудове розслідування з даною правовою кваліфікацією і відповідні відомості не внесені до ЄРДР.
Крім того, проведення вказаних в клопотанні експертних досліджень можливе і без накладення арешту на вказаний автомобіль. Дізнавач не позбавлений права звернутись до слідчого судді з відповідним клопотання про тимчасовий доступ до автомобіля чи його огляд або обшук.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.
Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Відповідно до положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В зв`язку з наведеним, суд не вбачає правових підстав для накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, а також, накладення арешту на вказані речі буде порушувати права власника на мирне володіння майном і не відповідатиме принципу законності, в зв`язку з чим в клопотанні слід відмовити.
Керуючисьст.170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника дізнання відділення поліції №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 01 вересня 2022 року

Слідчий суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1