Справа № 509/6024/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь, в режимі відео-конференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження № 0000565 від 27.09.2021 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.04.2022 р. відносно ОСОБА_7 був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.06.2022 р.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на території України був запроваджений воєнний стан у зв?язку з оголошенням війни нашій Державі російським агресором.

02.03.2022 р. Радою Суддів України були надані рекомендації щодо роботи судів у в умовах воєнного стану, відповідно до п. 2 яких при визначенні умов роботи суду у воєнний час, керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні.
Відповідно до п.п. 7,10,11 рекомендацій РСУ усім судам України слід зосередитись виключно на проведенні невідкладних судових розглядів (взяття під варту, продовження строків тримання під вартою). Вважати за неможливе відкладення судових засідань, на яких має розглядатись питання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У цих випадках суд (слідчий суддя) діє на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства. Якщо за об?єктивних обставин учасник провадження не може брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених КПК, як виняток допускати участь такого учасника в режимі ВКЗ за допомогою будь-яких інших технічних засобів, в тому числі і власних. Звернути увагу судів на необхідність брати на себе відповідальність, напрацьовувати відповідну судову практику, виходячи з реалій воєнного часу та необхідності дотримання загальних засад кримінального провадження.
Враховуючи запроваджений в Україні воєнний стан у зв?язку з оголошенням війни агресором російською федерацією нашій Державі, і неможливості забезпечення доставки в суд конвоєм осіб, які перебувають (утримуються) під вартою, зокрема, обвинуваченого Срочинського, суд вважав доцільним провести судове засідання в режимі відео-конференції, про що було вказано у відповідній ухвалі суду від 26.05.2022 р.
Прокурор у судовому засіданні, просив суд продовжити строки тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до двох місяців, враховуючи, що останній обвинувачуються у скоєнні умисного тяжкого злочину, скоєного спільно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 із проникненням у житло, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкція за який передбачає позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років, беручи до уваги його попередні судимості за вчинення особливо тяжкого та нетяжкого злочинів до реальних строків позбавлення волі, відсутність у нього місця реєстрації та постійного місця проживання, офіційної роботи та доходів, міцних соціальних зв`язків, можливість скоєння обвинуваченим іншого злочину, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище корисного умисного тяжкого злочину, може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, проти чого заперечували обвинувачені ОСОБА_8 і Срочинський та його захисник, вважаючи недоведеними прокурором ризики та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, враховуючи стан здоров?я обвинуваченого, а тому просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на інший, не пов?язаний з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні умисного корисного тяжкого злочину, скоєного спільно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 із проникненням у житло, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкція за який передбачає позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років, беручи до уваги його особу, а саме, попередні судимості у 2007, 2017, 2021 р.р. за вчинення умисного особливо тяжкого (ч. 1 ст. 115 КК України) та нетяжких умисних корисних злочинів за ч. 2 ст. 185 КК України до реальних строків позбавлення волі, відсутність у нього офіційної роботи, засобів існування і доходів, міцних соціальних зв`язків, а також можливості скоєння обвинуваченим інших умисних корисних злочинів, завдяки яким він існує та за скоєння яких він був засуджений судом до позбавлення волі, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище корисного умисного тяжкого злочину, може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, або у будь-який незаконний спосіб вчинити психологічний чи фізичний тиск відносно потерпілої або свідків з метою зміни їхніх показань в суді, а тому з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним продовжити у відношенні обвинуваченого Срочинського міру запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості скоєного ним умисного корисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, та беручи до уваги те, що Срочинський раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, у 2007, 2017, 2021 роках, що характеризує його з негативної сторони, як особу схильну до вчинення злочинів - суд вважає неспроможними твердження обвинуваченого Срочинського про те, що він не міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки має інвалідність.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
На думку суду, є неспроможними доводи обвинуваченого Срочинського щодо відсутності ризику його незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки показання останніх, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду, а перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків, схиляючи їх до зміни показів в даному кримінальному проваджені, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Беручи до уваги фактичні обставини даного кримінального провадження, суд вважає, що обвинуваченому Срочинському слід визначити розмір застави у розмірі - 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 100000 грн., який був визначений попередніми ухвалами суду, як на стадії досудового, так і судового розслідування кримінального провадження, і яка на думку суду буде в повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого у випадку її внесення.

Керуючись ст.ст. 177,178,182,183,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1.Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 19 серпня 2022 року ;

2.Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим Срочинським обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 100000 грн.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області та у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого Срочинського наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися без дозволу суду з населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає;
- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів
мобільного телефону.
3.Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.ч. 8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомленим не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки - застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1