Провадження № 1-кс/638/451/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представників власників майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

встановив:

До слідчого судді звернувся слідчий за погодженням з прокурором з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучене майно 08.02.2022 року під час складання протоколу обшуку в проміжок часу з 20:05 по 00:22 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук чорного кольору марки «DELL» модель РР22L; ноутбук чорного кольору марки «ASUS» модель Х54С; грошові кошти загальною сумою 6300 доларів США, номіналом 100 доларів у кількості 63 одиниці; мобільний телефон «Nokia» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» Vodafone; мобільний телефон марки «Samsung» DUOS чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung» сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; електронний носій флешка; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , s/n НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «iPhone» S Model A1687 білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» DUOS.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого відділу ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява за фактом того, що група осіб, діючи за попередньою змовою шахрайським шляхом заволоділа особистими коштами гр. ОСОБА_8 , чим спричинено останньому матеріальну шкоду у розмірі 277 000 гривень.

Слідчий зазначає, що на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова проведено тимчасовий доступ до речей та документів, що перебувають у володінні ПАТ КБ «ПриватБанк», де отримано інформацію про контрагентів (отримувачів) грошових коштів, яким здійснювались перекази за картковими рахунками, які належать ОСОБА_9 за період часу з 26.02.2021 року по 28.02.2021 року. Грошові кошти в сумі 277 000 гривень були перераховані з карткових рахунків, які належать ОСОБА_9 в період часу з 26.02.2021 року по 26.03.2021 року на картковий рахунок, що належить АТ «Універсал-Банк», користувачем якого є ОСОБА_10 , якими останній міг розпорядитись на власний розсуд. Слідством встановлено, що ОСОБА_9 у вказаний вище період здійснювала перерахунок грошових коштів територіально знаходячись неподалік від будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , де згідно довідки Адресно-довідкового бюро від 25.11.2021 року зареєстрований ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

На підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 року слідчим було проведено обшук в період часу з 20 год 05 хв. до 00 год. 42 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено предмети, зазначені у клопотанні.

Слідчий зазначає, що з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені предмети.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала частково, просила накласти арешт на грошові кошти. В іншій частині клопотання не підтримала. Надала для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

В судовому засіданні представники власників майна заперечували проти задоволення клопотання слідчого. Адвокат ОСОБА_6 надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що з клопотанням до суду мав звернутись прокурор, а не слідчий; у клопотанні про арешт майна відсутні відомості про всіх власників тимчасово вилученого майна, не зазначено кому належить вилучене майно, а також не додані документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати. Вказує, що слідчим не доведено та не обґрунтовано правову підставу арешту майна, можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні; до клопотання не додано постанови про призначення експертизи вилучених документів, не надано доказів обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення. Також зазначив, що під час проведення обшуку та вилучення грошових коштів, мати ОСОБА_10 ОСОБА_11 повідомила під відеофіксацію, що вказані грошові кошти в розмір 6300 доларів США є її особистою власністю і до ОСОБА_10 не мають відношення. Вказує, що протокол містить різну інформацію щодо вилучених коштів. Огляд предмету слідчим проведено з порушенням процесуального законодавства. Крім того, жодними даними не підтверджено те, що вилучені грошові кошти є предметом злочину та мають відношення до самої події. При цьому також зазначає, що повноваження слідчих та прокурорів не доведено належним чином. На підставі викладеного просить відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання слідчого.

Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані докази, а також оглянувши матеріали кримінального провадження №0002015 від 09.11.2021 року, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 08.11.2021 року до СВ ХРУП №3 надійшла заява від гр. ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи спільно, з єдиним корисливим мотивом разом із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом обману заволоділи грошовими коштами заявника у сумі близько 277 тисяч гривень. ОСОБА_9 зі свого карткового рахунку ПАТ «ПриватБанк» перерахувала грошові кошти в період часу з 26.02.2021 року по 28.03.2021 року в сумі близько 277 тисяч гривень на картковий рахунок АТ «Універсал-Банк», що належить ОСОБА_10 .. У подальшому ОСОБА_10 розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, в тому числі зняття готівкових коштів з каси «Універсалбанку». Вказані дії вищезазначених осіб спричинили матеріальну шкоду заявнику в сумі близько 277 тисяч гривень.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 962 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, передбаченому кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, треті х осіб.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 року слідчим 08.02.2022 року було проведено обшук в період часу з 20 год 05 хв. до 00 год. 42 хв. 09.02.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено наступні предмети: ноутбук чорного кольору марки «DELL» модель РР22L; ноутбук чорного кольору марки «ASUS» модель Х54С; грошові кошти загальною сумою 6300 доларів США, номіналом 100 доларів у кількості 63 одиниці; мобільний телефон «Nokia» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» Vodafone; мобільний телефон марки «Samsung» DUOS чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung» сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; електронний носій флешка; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , s/n НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «iPhone» S Model A1687 білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» DUOS.

Постановою слідчого від 09.02.2022 року зазначені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Зі змісту клопотання, а також з пояснень слідчого, наданих в судовому засіданні, вбачається, що слідчий в обґрунтування необхідності накладення арешту на грошові кошти, посилається на необхідність саме збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Разом із цим, відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Інших підстав для вжиття арешту майна слідчим не наведено. Також матеріали кримінального провадження не містять цивільного позову потерпілого.
Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено необхідності арешту майна, у зв`язку з чим відсутні підстави для його збереження.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України - відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищевикладене та керуючи ст. ст. 170-173, 233, 309 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.12ст.190 КК України відмовити.

Майно, вилучене 08.02.2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 повернути законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 11.07.2022 року о 13:45 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1