Справа № 304/419/22 Провадження № 1-кп/304/135/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000003 від 01 січня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Порошково, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наступних обставин.

Так, 01 січня 2022 року близько 04 години 50 хвилин нарядом відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в складі поліцейського СРПП № 1 капрала поліції ОСОБА_7 та інспектора СРПП № 1 капітана поліції ОСОБА_8 , під час несення служби по вул. Центральній в с. Порошково Ужгородського району Закарпатської області, на підставі п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» за порушення п. 9.2 «Б» ПДР України, було зупинено автомобіль марки «Чері Амулет», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .

Надалі інспектор ГРПП № 1 ОСОБА_8 , перебуваючи в форменному одязі співробітника поліції, представившись, зокрема, повідомив займану посаду, місце роботи та причину зупинки, висловив законну вимогу водію ОСОБА_5 пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак, останній проігнорував законну вимогу поліцейського, почав поводити себе агресивно та у подальшому, побачивши односельчанина поліцейського СРПП № 1 капрала поліції ОСОБА_7 , який перебував у форменному одязі співробітника поліції, безпричинно почав виражатися нецензурною лайкою в сторону останнього, після чого на неодноразові вимоги припинити протиправні дії, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, стиснутою у кулак правою рукою наніс один удар у обличчя поліцейського ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми та набряку м`яких тканин у виличній ділянці зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тим самим ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушеннявизнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачений суду пояснив, що у той день він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дійсно керував автомобілем марки «Чері Амулет», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральній в с. Порошково Ужгородського району Закарпатської області, де його було зупинено працівниками поліції. Зазначив, що конфлікт з працівниками поліції виник у зв`язку з тим, що причин зупинки не було. Пояснив, що висловлювався нецензурною лайкою в сторону поліцейського, після чого правою рукою наніс один удар у обличчя поліцейського ОСОБА_7 . Зазначив, що шкодує про свої вчинки, щиро розкаявся. Вважає, що саме стан алкогольного сп`яніння спричинив таку його поведінку. Просив суд призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив судовий розгляд та судові дебати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 проводити без його участі, при цьому зазначив, що з мірою та видом покарання погоджується із думкою прокурора та суду.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, та вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, є нетяжким злочином.

Суд враховує дані про особу винного: ОСОБА_5 за місцем проживання охарактеризований як спокійний, працьовитий, допомагає матері у веденні особистого господарства, громадський порядок не порушує, до адміністративної відповідальності виконкомом Тур`є-Реметівської сільської ради не притягався; має базову середню освіту, офіційно ніде не працює та не навчається, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив вперше. Суд враховує також його молодий вік, відсутність на його утриманні дітей, людей похилого віку.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У межах пред`явленого обвинувачення судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За сукупності наведених обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, форму вини, обстановку вчинення правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, за якою кваліфіковано його дії.
Разом з цим, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України. Крім того, застосування додаткових обов`язків та проходження відповідної пробаційної програми, яка передбачена для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, надасть можливість ОСОБА_5 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних злочинів, бо саме перевиховання є метою застосування покарання за вчинені особою правопорушення.

Призначаючи покарання за наведених обставин, суд також ураховував висновки, які містяться в наданій суду досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав, в цілому, можливим, як просив також і прокурор у судовому засіданні, застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням. Вказаний вид покарання ґрунтується на тому, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, оскільки на думку органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства за умови здійснення нагляду та застосування профілактичних та соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Строк застосування запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту, закінчився 03 березня 2022 року. Підстав для його обрання суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ: відеозапис, який скопійовано на оптичний диск помаранчевого кольору з написом на верхній стороні VIDEX DVD-R 16x4/7Gb 120 MIN, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити в таких.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1