Справа № 464/52/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1210/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 15 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду у розмірі 13000 гривень.
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 14.11.2020рр. близько 04.00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, з метою заподіяння фізичного болю, в ході конфлікту із потерпілим ОСОБА_10 , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс йому декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя, після чого шляхом ривку обома руками за ноги повалив на землю потерпілого ОСОБА_10 та продовжив наносити удари в обличчя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, а саме: синці на обличчі, садно в ділянці носа, синець на лівій нозі, перелом кісток носа, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, та не мають ознак небезпеки для життя в момент спричинення.
На вказаний вирок суду представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначивши йому покарання у виді двох років обмеження волі. Цивільний позов потерпілого просить задоволити у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги представник потерпілого мотивує тим, що вирок суду в частині призначеного покарання є невмотивованим та несправедливим. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу є явно несправедливим через м`якість, таке покарання не є співрозмірним із ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та не буде достатнім та виправлення обвинуваченого чи попередження нових кримінальних правопорушень. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно врахував обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, оскільки обвинувачений лише під час дебатів вибачився перед потерпілим та не відшкодував заподіяну моральну та матеріальну шкоду, а навпаки під час судового розгляду заперечив наявність нанесення своїми діями такої шкоди. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому, компенсував йому перенесені страждання чи полегшив душевний біль. Обвинувачений покинув місце події, не надав потерпілому допомоги.

Крім цього, апелянт не погоджується із вирішенням місцевим судом цивільного позову потерпілого, та вказує, що доказів вартості пошкодженого майна у потерпілого не має, адже речі, які було пошкоджено не були новими, доказів їх придбання у потерпілого не має. Вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди не є справедливою сатисфакцією та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При апеляційному розгляді справи представник потерпілого підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.
Прокурор, обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги представника потерпілого, з огляду на безпідставність таких.
Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги представник потерпілого не погоджується із призначеним ОСОБА_7 покаранням за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, та вважає, що наявні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі. Також вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає до задоволення повністю.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, дані про особу винного, який раніше не судимий, є особою молодого віку, працює, не одружений, не перебуває на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів не погоджується із апеляційними доводами представника потерпілого про те, що місцевий суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, його щире каяття.

Щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 під час досудового розслідування було встановлено обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття.
Згідно матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду справи місцевим судом обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, а також частково визнав цивільний позов потерпілого в частині моральної шкоди.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що наявність в обвинуваченого щирого каяття у вчиненому знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи судом першої інстанції. Відтак, місцевий суд обґрунтовано визнав наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття.
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у межах санкції інкримінованого йому кримінального проступку, а саме у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Щодо вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілого, колегія суддів враховує таке.
Так, потерпілий ОСОБА_10 , як цивільний позивач, звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_7 , як цивільного відповідача, про стягнення з ОСОБА_7 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 25080 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно із ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілого у частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілий не представив жодних доказів того, що діями обвинуваченого йому було спричинено матеріальну шкоду у визначеному розмірі, а саме на суму 25080 грн.
Колегія суддів не бере до уваги апеляційній доводи представника потерпілого про те, що доказів вартості пошкодженого майна у потерпілого не має, оскільки речі, які було пошкоджено не були новими, а доказів їх придбання у потерпілого не має.
Відповідно до вимог чинного законодавства відсутність доказів про заподіяння потерпілому матеріальної шкоди, зокрема у розмірі 25080 грн., виключає можливість задоволення таких позовних вимог.
Також, колегія суддів погоджується із вирішенням місцевим судом цивільного позову потерпілого у частині заподіяної моральної шкоди.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ступінь його вини, конкретні обставини кримінального провадження, наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, їх локалізацію, необхідність амбулаторного лікування, порушення сталого побуту, почуття образи та приниження гідності, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілого у частині моральної шкоди та ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 13000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди ґрунтується на вимогах закону, і таке прийнято у рахуванням засад розумності та справедливості.
Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог представника потерпілого про задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі, тобто стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 25 080 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, а відтак така не підлягає до задоволення.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: