Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8648/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001128 від 14.02.2016 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 травня 2021 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вказує на те, що висновки суду, які викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а наявні у справі докази вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Зазначає, що судом не дана належна оцінка зібраним по справі доказам зокрема, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 . Звертає свою увагу на те, що під час проведення вказаної слідчої дії потерпілий впізнав обвинуваченого як особу, яка відкрито викрала його мобільний телефон. Вказує на те, що, суд не дав належної оцінки, показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вони давали в судовому засіданні. При цьому зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що свідок ОСОБА_11 змінила свої показання, які вона давала під час досудового розслідування.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 17 травня 2021 року ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за таких обставин: 13.02.2016 року близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_7 разом із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (надалі невстановленою особою), перебуваючи неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 , побачили раніше їм незнайомого громадянина ОСОБА_10 , який йшов тротуаром їм назустріч, та за вказаних обставин у невстановленої особи виник умисел, направлений на відкрите викрадення будь-якого цінного майна, належного ОСОБА_10 , поєднаного із застосуванням насильства, про що вона повідомила ОСОБА_7 , який на вказану пропозицію погодився, та вступив із невстановленою особою у попередню злочинну змову. Реалізуючи спільний умисел та діючи у попередній змові, слідуючи назустріч ОСОБА_10 та наблизившись до нього, ОСОБА_7 , з метою відвернути увагу, запитав у останнього як пройти до магазину. Діючи відповідно до раніше розподілених ролей, невстановлена особа, ставши позаду ОСОБА_10 , раптово нанесла останньому один удар кулаком своєї руки в область обличчя, зокрема верхньої губи, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у виді синця, садна та крововиливу на обличчі, внаслідок чого останній не втримався на ногах та впав на землю.

Подолавши таким чином волю до опору потерпілого ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, ОСОБА_7 , перевірив вміст кишень потерпілого ОСОБА_10 , де знайшов мобільний телефон марки «Lenovo P780» в корпусі чорного кольору, та разом із невстановленою особою утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишили, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 2000 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою із невстановленою особою, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2000 гривень.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, в якому, правильно встановивши фактичні обставини по справі, надав їм вірну юридичну оцінку.

Натомість доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає непереконливими.

Згідно положень ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, передбачених ст.91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків передбачених цією статтею.

Згідно положень ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи, поза розумним сумнівом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні у даному кримінальному провадженні та пояснив, що 13.02.2016 він не перебував у м. Житомирі, а був вдома у м. Коростень. Участі у грабежі не приймав, мобільний телефон здавав разом зі свідком, яка була винна йому гроші.

З показань потерпілого ОСОБА_10 видно, що 13 лютого 2016 року близько 3 години ночі, коли він повертався додому по вул. Щорса та повернув на вул. Ватутіна побачив попереду фігури двох осіб, які йшли йому назустріч. Один чоловік зайшов йому за спину, а інший запитав як пройти до магазину. Після цього він отримав удар з лівої сторони в обличчя від чоловіка, який був позаду, та впавши на газон відчув, як людина яка запитувала про магазин, витягнула з кишені його одягу телефон. Хто вчинив напад він не знає, та не може стверджувати, що це був саме обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки було темно, обличчя нападників він не бачив, за віком особи мають приблизно 25 років, один вищого зросту, другий нижчого росту. ОСОБА_13 схожий за постаттю, але конкретно сказати, що це він не може.

Згідно висновку експерта № 462 від 15.02.2016 у ОСОБА_10 виявлено синець, садна та крововилив на обличчі, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я. Експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні роз`яснюючи висновок вказала, що неможливо конкретно визначити предмет яким був завданий удар, це може бути будь який тупий предмет. Оскільки тілесні ушкодження виявлені на обличчі, то найбільш вірогідно удар був спереду, та малоймовірно, що такі ушкодження могли утворитися від падіння.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2016 року вбачається, що потерпілому були пред`явлені для впізнання декілька фотографій осіб, серед яких він вказав на фотографію ОСОБА_7 , при цьому вказав на нього, як на особу, яка завдала удару та забрала мобільний телефон. У протоколі, зазначено, що особа ним впізнана за загальними рисами обличчя, формою обличчя та носа, коротким темним волоссям, статурою, формою губ.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2016 року не може бути прийнятий до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_13 , оскільки під час складення протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.02.2016 потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що на нього вчинили напад двоє невідомих йому людей, під час якого заволоділи його мобільним телефоном. Даючи показання в суді першої інстанції про нападників потерпілий вказав, що подія мала місце вночі, за відсутності освітлення, він зміг лише розмежувати зріст нападників та статуру, та він не може стверджувати, що саме обвинувачений ОСОБА_7 здійснив на нього напад, оскільки було темно і обличчя нападників він не бачив.

За змістом ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях свідка, які він давав під час судового засідання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд правильно прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , які вона дала в суді першої інстанції про те, що 13.02.2016 року ОСОБА_7 зайшов до неї додому попити чаю. Вона йому була винна 300 гривень, а за день до зустрічі, вона знайшла телефон біля зупинки на автовокзалі, і запропонувала обвинуваченому піти здати його в ломбард, і таким чином віддати борг. Телефон вона здала, отримала за нього 1300-1600 грн., точно не пам`ятає, ОСОБА_15 віддала борг у сумі 300 грн., решту коштів залишила собі. Пояснила, що на досудовому розслідуванні її змусили надавати інші покази, а саме сказати, що ОСОБА_15 прийшов до неї, приніс телефон і запропонував разом занести в ломбард.

Також, зі змісту вироку видно, що суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 , які свідчать про те, що обвинувачений прийшов у ломбард ще з якимось чоловіком та хотів здати телефон, однак вона відмовилася приймати у нього цей телефон. Після цього, ОСОБА_7 знову прийшов у ломбард з дівчиною і приніс телефон, який вона в неї прийняла. При цьому суд у вироку зазначив, що як і інші зібрані по кримінальному провадженні докази показання свідка ОСОБА_12 не підтверджують вину ОСОБА_7 у відкритому викраденні мобільного телефона, належного ОСОБА_10 .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зібрані по кримінальному провадженню докази, які були досліджені в суді першої інстанції і яким дав оцінку суд першої інстанції, а саме: заява потерпілого ОСОБА_10 від 13.02.2016 року про вчинення злочину, висновок судово-медичного експерта № 462 від 15.02.2016 року про локалізацію та характер тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , показання допитаних в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 , показання потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не свідчать про те, що саме ОСОБА_7 13.02.2016 року близько 03 год. 00 хв. разом із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (надалі невстановленою особою), перебуваючи неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 , вчинив відкрите викрадення мобільного телефону марки «Lenovo P780» в корпусі чорного кольору та разом із невстановленою особою утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишили, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 2000 грн. 00 коп., а тому районний суд цілком обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 за недоведеністю вчинення ним цього злочину.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції розглянув дану справу з дотриманням вимог закону та на підставі належної оцінки всіх доказів у даному кримінальному провадженні прийшов до обґрунтованих висновків про недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду. Посилання прокурора на неповноту та неправильність розгляду справи судом першої інстанції, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб під час виконання своїх обов`язків, судді не розпочинали розгляду справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування покладено на сторону обвинувачення.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування вироку під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 травня 2021 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: