Справа № 592/5221/22
Провадження № 1-кп/592/402/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Онайка Р.А., за участі секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою (технік-механік сільськогосподарського виробництва), молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії віпс «Студенок» (тип В) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), у військовому званні «молодший сержант», ІПН НОМЕР_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні № 0000039 від 30.03.2022,

з участю учасників судового провадження:

прокурора Парфило Д.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Осьмакова О.А.,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Державної прикордонної служби України у військовому званні «молодший сержант», проходячи військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії віпс «Студенок» (тип В) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551- XIV, (дія яких відповідно до їх Вступних положень поширюється на Державну прикордонну службу України), Військової присяги, затвердженої постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, до впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 5 прикордонного загону ДПС України 24.02.2022 не прибув, проводив час за місцем мешкання на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього та лише 07.03.2022 після візиту представника ІНФОРМАЦІЯ_4 вийшов на зв`язок з в.о. начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_5 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`явився до свого командування та повідомив про скоєний ним злочин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 за пред`явленим йому обвинуваченням винним себе визнав повністю, не оспорював обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду показав, що проходив військову службу за контрактом в 5 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_2 ). 24.02.2022 близько 06:00 отримав повідомлення про необхідність термінового прибуття до місця дислокації військової частини та прибув туди із запізненням, близько 08:00. На момент прибуття його підрозділ вже залишив місце дислокації, проте інші прикордонники запропонували йому проїхати з ними, на що він погодився. На автозаправній станції на території м. Глухів була зроблена зупинка, під час якої знайомий йому порадив не повертатися до автомобіля, а йти додому, оскільки, можливо, його ніхто не шукатиме, що він і зробив. Вдома з товаришами по службі на зв`язок не виходив, чи з ними намагалися зв`язатися йому не відомо, оскільки не приймав дзвінків. 07.03.2022 до нього додому прийшов співробітник прикордонного загону та сказав, що необхідно з`явитися до військового комісаріату. 08.03.2022 ОСОБА_1 відвідав військовий комісаріат, після чого його кілька разів залучали до копання окопів. Внаслідок навантаження у нього почалися проблеми зі спиною та телефоном, тому він знову перестав виходити на зв`язок. Згодом дізнався по початок досудового розслідування. Просив призначити покарання у виді штрафу, оскільки розпочав навчатися і отримує стипендію, а покарання у виді адміністративного арешту може призвести до його відрахування.

Показання обвинуваченого щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, є послідовними, повними, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку прокурора та захисника, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю. При цьому, враховуючи ведення на території України бойових дій, враховуючи принцип гласності та відкритість судових рішень в Україні, суд вважає що в перд`явленому обвинуваченні місце вчинення злочину визначене достатньою мірою точно для визнання особи винуватою та не створення небезпеки для військовослужбовців внаслідок розкриття місця їх розташування.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчинене військовослужбовцем за контрактом, особу обвинуваченого, який добровільно прийняв рішення про укладення контракту термін якого закінчується через 2 роки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, згідно довідки №1603 гарнізонної військово-лікарської комісії від 12.08.2021 має спондильоз грудного відділу хребта без порушення функції, виключно негативну характеристику за місцем служби, досудову доповідь, відповідно до якої ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, цього року поступив до Глухівського професійно-технічного училища за спеціальністю перукар-модельєр, живе за рахунок матеріальної допомоги батьків та отримані на підробітках кошти, не шкодує що вчинив кримінальне правопорушення, встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Як обставини, які пом`якшують покарання, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає: з`явлення із зізнанням; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; молодий вік обвинуваченого.

При цьому суд не може визнати щире каяття обвинуваченого, зазначене в обвинувальному акті, обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки з поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, так і з досудової доповіді вбачається відсутність його каяття.

Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_1 , судом не встановлено.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, із врахуванням всіх обставин провадження та особи обвинуваченого, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи позицію прокурора про необхідність перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, суд вважає за потрібне призначити ОСОБА_1 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а також, враховуючи, обставини справи та особу засудженого, зокрема що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, враховуючи викладені в досудовій доповіді висновки, що ОСОБА_1 не ідентифікує себе з кримінальною особистістю та не проявляє антисоціальної поведінки по відношенню до інших, застосувати ст. 62 КК України.

На підставі ст.54 КК України, суд вважає за потрібне застосувати додаткове покарання у виді позбавлення військового звання «молодший сержант».

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За відсутності клопотань про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 371, 374, 376, 392 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 чт. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням військового звання «молодший сержант».

На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_1 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія виробку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Р.А. Онайко