Провадження № 1-кп/734/107/22 Справа № 734/117/22
В И Р О К

іменем України

22 вересня 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань - Колоколуши Н.В.,

прокурора - Похиталюка Є.П.,

обвинуваченого - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець кримінальне провадження № 0000026 від 29.10.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгорне Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, призваний 01.09.2021 Індустріальним РТЦК та СП Дніпропетровської області, курсанта військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2021 ОСОБА_1 призваний на військову строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, солдат ОСОБА_1 , вважається військовослужбовцем військової строкової служби, конституційним обов`язком якого є захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 , розповсюджується дія військових Статутів Збройних Силі України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 16 Статуту зобов`язує солдата ОСОБА_1 , виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У свою чергу, ст. ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (зі змінами), визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожнога військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту, солдат ОСОБА_1 , зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_1 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не, допускати негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, з 17.03.2014 в країні почав діяти особливий період, який діє по даний час.

Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової строкової служби, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1-2, 4, 24 Закону Україну «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 4, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на це поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову строкову службу в умовах особливого періоду, військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України став на шлях злочинної діяльності - 21.10.2021 близько 18 год. 16 хв. під час перебування на лікуванні у медичному пункті військової частини НОМЕР_1 солдат, ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби та перебував поза його межами в умовах особливого періоду до моменту повернення до військової частини НОМЕР_1 до 04.12.2021, обов`язків військової служби не виконував, до органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил Україну не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнав повністю та дав показання, що все було так як зазначено в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованій йому дії.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані по ч. 4 ст. 407 КК України , як самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаюється у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, співпраця зі стороною обвинувачення

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цих законом санкцій, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити яке буде необхідне та достатнє для його виправлення і запобіганню вчинення нових злочинів та з врахуванням його щирого каяття та повного визнання своєї вини у скоєному, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, що активно сприяв розкриттю злочину, суд вважає, що маються достатні підстави, при призначенні обвинуваченому покарання застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у виді штрафу.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.01.2022 року, яким ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із іспитовим строком на 1 рік, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати окремо.

Цивільний позов по справі не заявлено, арешти на майно не накладались, речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 20400 грн.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.01.2022 року, яким ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із іспитовим строком на 1 (один) рік, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати окремо.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, з моменту їй вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Чернігівським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя С.М. Бараненко