Провадження № 1-кс/760/2623/22
Справа № 760/8349/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 розглянувши клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні, внесеному 25.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004124 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -
встановив:
Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернулася з клопотанням про накладання арешту на нерухоме майно, згідно якого, просить накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , для забезпечення зберігання як речового доказу у даному кримінальному провадженні; заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що відділом дізнанняСолом`янського УП ГУ НП у м. Києві 25.11.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004124, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до відділу дізнання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 про те, що 15.11.2021 року приблизно о 10:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , не встановлена особа надала документи з можливими ознаками підробки.

Житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі ОСББ «Політех» з 15.08.2005 р. що підтверджується копією акту приймання-передачі житлового будинку від 15.08.2005 р.

Станом на 13 липня 2006 року квартира АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат житловою площею 37.60 кв. м. загальною площею 97.10 кв. м. та на праві приватної власності належить «Науково-виробничому колективному підприємстві «Машини, інформаційні технології і системи (МІТІС)». Свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.07.2006.

В подальшому, згідно договору купівлі продажу квартири 05.11.2021 посвідчений приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_7 , продавець в особі директора «Науково-виробниче колективне підприємство «Машини, інформаційні технології і системи (МІТІС)» ОСОБА_8 передає у власність покупця ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із 2 кімнат, кухні-вітальні, 5 засклених лоджій, 2 санвузлів, тераси; загальною площею 122,1 кв. м. житлова площа 29,8 кв. м.

В подальшому, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 , відкрито розділ, для реєстрації об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 . яка складається з 2 житлових кімнат, та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000.

05.11.2021 ПН КМНО ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі продажу квартири серія та номер: 7960, виданого 05.11.2021 здійснила державну реєстрацію квартири за ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7 , здійснює нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_4 .

В ході дізнання встановлено, що ТОВ «Укртехексперт» було проведено технічну інвентаризацію та станом на 16.10.2021 виготовлено технічний паспорт об`єкта, що за адресою: АДРЕСА_5 . Замовником технічної інвентаризації є «Науково-виробниче колективне підприємство «Машини, інформаційні технології і системи (МІТІС)». Згідно довідки про показники об`єкта нерухомого майна №536/1/21 від 16.10.2021 квартира АДРЕСА_1 має такі показники: загальна площа 122,1 кв.м. житлова площа 29.8 кв.м.

23.05.2022 було проведено огляд місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у загальному коридорі поруч із вхідними дверима до кв. №21, та виявлено, по дві сторони коридорного приміщення розташовані мішки із будівельними відходами, що свідчить про проведення будівельних робіт у кв. №21 пов`язаних з реконструкцією, з метою збільшити загальну площу квартири, шляхом приєднання до неї технічних приміщень та даху житлового будинку.

Таким чином, шляхом внесення недостовірних даних до офіційних документів відбулося протиправне заволодіння майном, а саме площами загального користування житлового будинку, що перебуває на балансі ОСББ «ПОЛІТЕХ». Вказаними площами загального користування являються, зокрема, технічні приміщення і дах житлового будинку, які використовуються ОСББ «ПОЛІТЕХ» виключно з метою, визначеними Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», зокрема, для його обслуговування.

З огляду на викладене, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (попередня кваліфікація).

Враховуючи вищевикладене, постановою про визнання предметів в якості доказів дізнавачем у кримінальному провадженні вищезазначена квартира визнана речовим доказом.

Разом з цим, з метою забезпечення збереження речових доказів, для з`ясування всіх необхідних обставин даного кримінального правопорушення, а також запобіганню незаконного відчуження даного нерухомого майна, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на вказане нерухоме майно.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.

Власник майна і його представник заперечували проти задоволення клопотання, просили не накладати арешт на нерухоме майно.

Перевіривши зміст клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, проаналізувавши підстави, які мають значення для вирішення питання про арешт, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Положеннями ст.7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадження вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що відділом дізнання Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві 25.11.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №004124, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За положеннями ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп.49 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп.69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак зазначених вимог закону прокурор в клопотанні про арешт майна, не дотримався.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор у даному кримінальному провадженні не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно не вбачається.
Слідчий суддя, вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б слугували підставою для арешту зазначеного майна, а тому ні стороною обвинувачення, ні слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено відповідної правової підстави для арешту майна.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно зазначене в клопотанні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.98, 107, 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:
В задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні, внесеному 25.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004124 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1