Справа № 158/493/22 Провадження №11-сс/802/89/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна директора КП «Ківерцівське МВУЖКГ» на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2022 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучені 10.03.2022 в ході огляду місця події 53 колоди дерев (1 колода породи вільха, 4 колоди породи сосна, 48 колод породи дуб), та транспортний засіб марки «ЗІЛ-130», н.з. НОМЕР_1 (ключ до нього), тимчасово позбавивши можливості користуватися ними, відчужувати їх, розпоряджатися ними.
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2022 року вказане клопотання задоволене частково. Накладений арешт на вилучені 10.03.2022 в ході огляду місця події 53 колоди дерев (1 колода породи вільха, 4 колоди породи сосна, 48 колод породи дуб), тимчасово позбавивши можливості користуватися ними, відчужувати їх, розпоряджатися будь-яким чином ними до набрання судовим рішенням по кримінальному провадженню законної сили. В іншій частині клопотання відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вищевказані колоди дерев мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є підстави стверджувати, що вони зберегли на собі сліди злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів, вилучені під час проведення огляду, мають значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, та існує можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні. Водночас, в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «ЗІЛ-130», н.з. НОМЕР_1 (ключ до нього), слід відмовити, оскільки органом досудового розслідування не встановлено навіть належності вказаного транспортного засобу, а також будь-яким чином не обґрунтовано підставність для накладення арешту на зазначений транспортний засіб.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна оскаржує її з мотивів незаконності та невмотивованості. Просить скасувати судове рішення і постановити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на усе тимчасово вилучене майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у накладенні арешту на майно, прокурора, який просив залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами провадження стверджується, що 10.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що 10.03.2022 на території парку ім. В. Івасюка, що у м. Ківерці, на вул. Парковій, проведений огляд місця події, в ході якого виявлені та вилучені 53 колоди дерев, з них одна колода породи вільхи, чотири колоди породи сосна, та 48 колод породи дуб, та транспортний засіб, марки «ЗІЛ-130», н.з. НОМЕР_1 (ключ до нього), під керуванням ОСОБА_9 , транспортним засобом безпосередньо здійснювалось транспортування вищевказаних колод.
Постановою старшого слідчого СВ ВП№ 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 11.03.2022 вказане майно визнане речовими доказами.
На думку апеляційного суду, накладаючи арешт на колоди дерев, із позбавленням права їх відчуження, розпоряджання та користування, слідчим суддею враховано, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме: є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди.

На переконання апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98, ч.3, ч.5 ст.170 КПК України.
Відповідно до приписів ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність підстав для накладення арешту на транспортний засіб марки «ЗІЛ-130», н.з. НОМЕР_1 (ключ до нього).
Вимогами ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що сторона обвинувачення не перевірила наявності підстав накладення арешту та обмежилася лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України, адже матеріали провадження не містять даних, які вказували б на належність вказаного транспортного засобу та те, що він може бути доказом вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на момент перегляду клопотання судом апеляційної інстанції жодна особа у даному кримінальному провадженні не набула статусу підозрюваного.

Стороною обвинувачення не наведені та не обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» була висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, підстави для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу власника майна - директора КП «Ківерцівське МВУЖКГ» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2022 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді