Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні з ДУ «Ужгородський слідчий ізолятор» кримінальне провадження 0001132щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку на два роки,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і призначено покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року, і за сукупністю вироків остаточне покарання призначено п`ять років і один місяць позбавлення волі.

У строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 зараховано термін перебування під вартою з 21.11.2012 по 05.07.2013 за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року. Строк відбуття призначеного покарання рахується з 28.04.2020 року дня затримання, відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 29.04.2020 року.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відносно засудженого ОСОБА_6 за ч.3 ч. 185 КК України від 28.01.2019 року ухвалено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави документально підтверджені витрати на проведення судової експертизи у розмірі 195 грн. 60 коп. та вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, і маючи не зняту у встановленому законом порядку судимість, 31 жовтня 2013 року у вечірню пору доби, перебуваючи з неповнолітньою ОСОБА_8 в центрі м. Дубно Рівненької області, ввів її в оману щодо дійсних своїх намірів, попросивши золоті вироби останньої ланцюжок і хрестик, вигадавши версію необхідності застави їх в ломбард з отриманням коштів для сплати штрафу за автомобіль, який нібито перебуває на штрафмайданчнку, давши обіцянку повернути золоті прикраси у короткий проміжок часу.

Отримавши шляхом шахрайства у потерпілої ювелірні вироби загальною вартістю 1244 грн, зник з місця події, золоті прикраси неповнолітній ОСОБА_8 не повернув і уникав зустрічей з нею.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на незаконність оскаржуваного вироку, зазначає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, і стороною обвинувачення вина ОСОБА_6 не доведена належними та допустимими доказами, оскільки обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілої, які заперечуються ОСОБА_6 , котрий до пред`явлення підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення допитувався, як свідок, і був позбавлений права на захист та відмови від дачі показань.
Просить вирокДубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 червня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої захисником апеляційної скарги, доводи прокурора, яка вважає вирок законним, обґрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.
Покликання апелянта щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з її погляду, доказах, а також доводи щодо відсутності в діях ОСОБА_6 умислу на незаконне заволодіння майном потерпілої шляхом обману, спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.
З технічного носія інформації перебігу судового розгляду провадження вбачається, що неповнолітня ОСОБА_8 у вересні 2013 року познайомилася з хлопцем циганської національності на ім`я ОСОБА_9 , з яким зустрічалася ще декілька разів у м. Дубно. Зазначила, що у жовтні 2013 року ОСОБА_6 повідомив їй, що його автомобіль перебуває в м. Дубно на штраф майданчику, у зв`язку з чим попросив потерпілу тимчасово надати йому належні їй золоті вироби, щоб здати їх в ломбард і за отримані кошти забрати свій автомобіль. Вказує, що ОСОБА_6 переконав її і вона передала йому золотий ланцюжок та хрестик, які останній віддав невідомому їй чоловіку. Пояснила, що через два дні вони зустрілися з обвинуваченим, вона просила повернути її золоті вироби, ОСОБА_6 пообіцяв, що поверне, і більше вона його не бачила.
Зазначені показання потерпілої узгоджуються і з показами ОСОБА_6 , який не заперечив факту недовготривалого знайомства з потерпілою ОСОБА_8 та факту отримання у жовтні 2013 року від неї золотих виробів, а саме золотого ланцюжка та хрестика, з метою здачі їх в ломбард для отримання коштів і повернення його автомобіля, який знаходився на штраф майданчику, а також протоколом слідчого експерименту від 28.11.2013 року, проведеного з потерпілою ОСОБА_8 , яким встановлено, що подія мала місце у м. Дубно по вул. Д.Галицького поблизу ломбарду «Скарбниця», де вона зустрілася з обвинуваченим і, будучи введеною ним в оману, передала йому золоті вироби, а саме золотий ланцюжок та золотий хрестик, які ОСОБА_6 зобов`язався повернути протягом двох трьох днів та відвіз їх невідомому їй чоловікові на ім`я ОСОБА_10 (том №3 а.с. 14-15).
З матеріалів провадження вбачається, що будь якого транспортного засобу обвинувачений ОСОБА_6 у власності не мав і він не був користувачем автомобіля, який би знаходився на штраф майданчику м. Дубно, що підтверджує умисність дій та корисливість намірів обвинуваченого щодо потерпілої.
Як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства встановлено, що ОСОБА_6 знав неповнолітню ОСОБА_8 короткий проміжок часу, у неприязних стосунках з нею не перебував, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати, що потерпіла оговорює обвинуваченого.
Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, взяв до уваги, що вчинений злочин законом віднесений до категорії нетяжких злочинів, особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, даний злочин вчинив в період іспитового строку, встановленого судом, обставину, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди потерпілій, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах закону за вчинене.
Правомірно, виходячи з вимог ч.1 ст.71 КК України, судом призначено ОСОБА_6 і остаточне покарання, яке, з врахуванням системності вчинення ним злочинів, не можна вважати надто суворим чи несправедливим.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2