Справа № 307/4255/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/229/22 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2022.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та колишнього жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, який згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.04.2019 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №0000564 від 02.10.2021 повернуто прокурору.
В ухвалі вказується на те, що в підготовчому судовому засіданні встановлено, що в порушення положень ст.278 КПК України підозра ОСОБА_8 фактично не вручена, так як останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , натомість прокурором у силу ст.284 КПК України повинно було бути вирішено питання про закриття кримінального провадження, що зроблено не було, а повідомлено про підозру ОСОБА_8 після його смерті. В ухвалі міститься посилання на п.5 ч.1 ст.284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Можливість закриття кримінального провадження щодо померлої особи, яка на час смерті не мала статусу підозрюваного чи обвинуваченого, але стосовно якої органом досудового розслідування зібрано достатньо даних для підозри у вчиненні злочину чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена. Діючий КПК України не визначає можливість повідомлення про підозру особі, яка померла на момент встановлення в результаті доказування достатніх даних для такого повідомлення. ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного (обвинуваченого) у розумінні ч.1 ст.42 КПК України, між ним та державою за життя фізичної особи був відсутній будь-який кримінально-правовий зв`язок, на момент смерті ОСОБА_8 до нього не було спрямовано жодних претензій кримінально-правового характеру (підозр) з боку держави, а це виключає можливість здійснення судового провадження щодо згаданої особи. Окрім того, як зазначено в обвинувальному акті, особою, яка звернулася із заявою про реабілітацію обвинуваченого є ОСОБА_9 дружина померлого ОСОБА_8 . Відповідно до п.6 ч.2 ст.52 КПК України з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи забезпечується обов`язкова участь захисника

-2-

у кримінальному провадженні щодо реабілітації померлої особи. Згідно обвинувального акту та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.11.2021 за №2522, вбачається, що Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області призначено адвоката ОСОБА_10 для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_8 , проте вимог, передбачених п.6 ч.2 ст.52 КПК України, під час досудового розслідування дотримано не було, так як особі, що звернулася із заявою про реабілітацію - ОСОБА_9 не було забезпечено участь захисника. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження були грубо порушені вимог КПК України, що зумовлює необхідність повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000564 від 02.10.2021 прокурору.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що 26.10.2021 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, після чого 11.11.2021, тобто до складання 19.11.2021 повідомлення про підозру, колишня дружина ОСОБА_9 звернулась із заявою про реабілітацію обвинуваченого, в якій зазначила, що не згідна із закриттям кримінального провадження та просила розглянути кримінальне провадження по суті в суді для реабілітації покійного чоловіка, у зв`язку з чим 18.11.2021 постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована прокурором і 19.11.2021 слідчим складено повідомлення ОСОБА_8 про підозру, яке того ж дня вручено ОСОБА_9 , як особі, яка звернулась із заявою про реабілітацію обвинуваченого, таким чином остання була наділена правами підозрюваного (обвинуваченого) в частині, необхідній для реабілітації її колишнього чоловіка ОСОБА_8 . Окрім того, прокурор звертає увагу на те, що в підготовчому судовому засіданні особа, яка звернулась із заявою про реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_10 подали суду заяву про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України та про відмову від реабілітації ОСОБА_8 , однак суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю обвинуваченого та необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності ОСОБА_9 та захисника адвоката адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин неявки від них не надходили, а апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки даних осіб у судове засідання на розгляд апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з таких підстав.
Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст.ст.291,314 КПК України та передбачених п.п.1,2,13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст.ст.8,9,20 КПК України.
Згідно ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

-3-

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що обвинувальний акт повинен містити як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_8 є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у порушення ст.278 КПК України підозра ОСОБА_8 фактично не вручена, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , натомість прокурором у силу положень п.5 ч.1 ст.284 КПК України повинно було бути вирішено питання про закриття кримінального провадження, чого зроблено не було, а повідомлено про підозру ОСОБА_8 після його смерті.
Разом з тим, можливість закриття кримінального провадження щодо померлої особи, яка на час смерті не мала статусу підозрюваного чи обвинуваченого, але стосовно якої органом досудового розслідування зібрано достатньо даних для підозри у вчиненні кримінального правопорушення чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена, і при цьому, діючий КПК України не визначає можливість повідомлення про підозру особі, яка померла на момент встановлення в результаті доказування достатніх даних для такого повідомлення.
-4-

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного (обвинуваченого) у розумінні ч.1 ст.42 КПК України, між ним та державою за життя фізичної особи був відсутній будь-який кримінально-правовий зв`язок, на момент смерті ОСОБА_8 до нього не було спрямовано жодних претензій кримінально-правового характеру (підозр) з боку держави, що в свою чергу виключає можливість здійснення судового провадження щодо згаданої особи.
Відповідно до ст.42 КПК України, одними з основоположних прав підозрюваного (обвинуваченого) є в тому числі право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення; оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Як зазначено в обвинувальному акті, особою, яка звернулася із заявою про реабілітацію обвинуваченого є ОСОБА_9 .
Відповідно до п.6 ч.2 ст.52 КПК України з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи забезпечується обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо реабілітації померлої особи.
Згідно обвинувального акта та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 19.11.2021 за №2522 вбачається, що Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області призначено адвоката ОСОБА_10 для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_8 .
Проте, всупереч вимог п.6 ч.2 ст.52 КПК України, під час досудового розслідування особі яка звернулася із заявою про реабілітацію, - ОСОБА_9 не була забезпечена участь захисника.
Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не встановлено обмеження щодо повідомлення про підозру померлій особі, оскільки на момент вчинення злочину вказана особа є суб`єктом кримінального правопорушення, як одного з елементів складу кримінального правопорушення, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про необхідність повернення прокурору обвинувального акту, складеного щодо ОСОБА_8 .
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги і те, що у судовому засіданні ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_10 просили закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . Вказане не свідчить про те, що дружина ОСОБА_8 ОСОБА_9 мала намір реабілітувати померлого чоловіка, оскільки не просила призначити справу до судового розгляду та виправдати ОСОБА_8

-5-

Разом з тим, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Указані порушення слідчим та прокурором вимог КПК України апеляційний суд вважає такими, що унеможливлюють призначення обвинувального акта до судового розгляду та зумовлюють його повернення прокурору.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі не вказується і на такі прокурор не посилався у ході апеляційного розгляду.
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.291,404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2022, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 повернуто прокурору,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: