Справа № 164/623/22 Провадження №11-кп/802/579/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.81 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

представника адміністрації ДУ "Маневицька ВК №42" ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 02 червня 2022 року у кримінальному провадженні за клопотанням Державної установи «Маневицька виправна колонія №42» та спостереженої комісії при Камінь-Каширській районній державній адміністрації про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Маневицька виправна колонія №42» та спостережена комісія при Камінь-Каширській РДА звернулися до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання, призначеного вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 26.12.2019 року.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 02.06.2022 року засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України звільнено від подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 26.12.2019 року за ч.3 ст.185 КК України, умовно-достроково на 6 місяців 17 днів.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що наявні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , передбачені ст.81 КК України, оскільки він відбув більше 2/3 строку призначеного покарання і, при цьому, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що згідно із законодавством висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенні до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання. Висновок суду про доведеність того факту, що засуджений став на шлях виправлення не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Так, судом взято до уваги, що засуджений в період з 2020-2021 років має три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Разом з тим, в ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 9 разів судимий, і востаннє вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 26.12.2019 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Під час відбування покарання за попередніми вироками двічі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак повторно вчиняв умислі корисливі злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість. Водночас, як вбачається з матеріалів провадження засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 19.12.2019 року. З 29.02.20 по 05.04.22 відбував покарання в ДУ «Кам`янська ВК (№101)», де 17.07.20, 02.11.20 та 24.05.21 отримав заохочення у виді подяк. В ДУ «Маневицька ВК (№42)» він прибув 05.04.22, де і відбуває покарання по даний час. У цій колонії засуджений не працевлаштований, до робіт по благоустрою не залучався, заохочень не отримував, а тому є незрозумілим, чому адміністрацією установи за такий короткий проміжок часу поведінка ОСОБА_7 характеризується як позитивна. Крім того, представник колонії в судовому засіданні повідомив суду, що засуджений роботи по прибиранню відділення виконує задовільно. Зазначає також про те, що формальне настання терміну відбутого покарання та дотримання режиму відбуття покарання не є підставою в розумінні ч.2 ст.81 КК України, для застосування положень пільги умовно-дострокового звільнення. Вважає, що засуджений не повністю довів своє виправлення в розумінні ст.81 КК України, а тому рішення комісії адміністрації установи виконання покарань про наявність підстав для направлення клопотання до суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є передчасним. На думку прокурора, поведінка засудженого за весь період відбування покарання, не дає підстав для його звільнення від відбування невідбутої частини покарання на підставі ст.81 КК України. У зв`язку з цим, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити, засудженого, який вважає скаргу безпідставною та просив її залишити без задоволення, думку представника органу виконання покарань, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення вказаній вимозі кримінального процесуального закону відповідає з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбуття додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

При цьому, згідно із п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначив, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.17 цієї ж постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права та роз`яснень Пленуму ВСУ, підставами умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі всього часу відбування покарання, а також відбуття певної частини покарання, призначеного судом.

На думку апеляційного суду, висновок місцевого суду про доведеність засудженим ОСОБА_7 факту свого виправлення ґрунтуються на матеріалах даного кримінального провадження.

Так, судом встановлено, що вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 26.12.2019 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.183 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Враховуючи положення п.2 ч.3 ст.81 КК України та тяжкість вчиненого засудженим ОСОБА_7 злочину, то передумовою застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення є фактичне відбуття не менше двох третин строку покарання.

Крім того, підставами умовно-дострокового звільнення, є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі фактично всього перебування у виправній установі та відбування покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 покарання відбуває з 19.12.19, а кінець строку відбування покарання, призначеного за вищевказаним вироком припадає на 19.12.22. З огляду на це, засуджений дві третини покарання, яке йому призначено вищевказаним вироком, відбув.

Встановлено судом і те, що на під час відбування покарання в ДУ «Вільнянська установа ВК (№11)» з 19.12.2019 року засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, встановлені законодавством норми не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 28 лютого 2020 року ОСОБА_7 відбував покарання в ДУ «Кам`янська ВК (№101)», в якій встановлених законодавством норм відбування покарання не допускав, стягнень не мав, однак мав три заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Був працевлаштований прибиральником відділення соціально-психологічної служби, підтримував дружні взаємовідносини з іншими засудженими, нормально реагував на критику в свою адресу, дотримувався правомірних відносин з персоналом установи, утримував в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, мав охайний вигляд, дбайливо ставився до майна установи та предметів, якими користувався, здійснював належний догляд за ним, приймав активну участь у роботах із самообслуговування, бачив необхідність у їх виконанні, виконував роботи із благоустрою установи, вбачав суспільну необхідність у їх виконанні, дотримувався вимог пожежної безпеки та безпеки праці.

З 05 квітня 2022 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Маневицька ВК (№42)», в якій, як пояснив представник установи, засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

Крім того, сам засуджений ОСОБА_7 вказував про те, що у вчиненому щиро розкаюється, і на шлях вчинення злочинів більше не стане.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що вищенаведені обставини в розумінні ст.81 КК України можуть слугувати підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання, оскільки вони свідчать про фактичне виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі всього часу перебування у місцях позбавлення волі, де він відбував покарання, призначене вищезгаданим вироком.

А тому, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого на підставі ст.81 КК України.

При цьому, апеляційні доводи прокурора про те, що ДУ «Маневицька ВК (№42)» не може зробити належні висновки про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з посиланням на те, що засуджений в даній установі перебуває незначний термін, до уваги судом не приймаються як безпідставні, оскільки висновок щодо можливості застосування до засудженої особи інституту, передбаченого ст.81 КК України, повинен формуватись на підставі даних усього періоду відбування покарання та в усіх установах, де він відбував покарання.

Не є таким, що вказувало б на відсутність підстав для застосування до засудженого інституту умовно-дострокового звільнення і той факт, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, як про це вказує прокурор.

Такими чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого являється незаконним, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

За таких обставин, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є цілком обґрунтованою та законною, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування з мотивів наведених у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 02 червня 2022 року, якою засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України звільнено від подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 26.12.2019 року, умовно-достроково на 6 місяців 17 днів, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді