Провадження №11-сс/801/669/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подані в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2022 про застосування запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.11.2022. В решті клопотання про визначення розміру застави відмовлено.
Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення злочину, наявність ризиків, передбачених пунктами ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисники підозрюваного не погодились з прийнятим рішенням та подали апеляційні скарги.
Адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Захисник посилається на необґрунтованість пред`явленої підозри, не доведення наявності ризиків та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_9 менш суворий запобіжний захід не пов`язаний триманням під вартою домашній арешт в певний період доби, з 22.00 до 06.00 год. Апелянт переконаний, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належними та допустимими доказами неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані на його особу, більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000439 від 23.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за фактом грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
24.09.2022 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть достатніми заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу. Посилання сторони захисту на недоведеність прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів та відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є непереконливими.
Разом з тим, прийнявши обґрунтоване рішення про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не дотримався вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, якою встановлено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
У клопотанні слідчого одночасно з проханням про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 ставилось питання про визначення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.
Задовільнивши частково клопотання слідчий суддя не в повній мірі врахував дані, які позитивно характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 , зокрема, перебування у нього на утриманні дружини та неповнолітньої дитини, наявність постійного місця проживання та реєстрації, позитивну характеристику.
Вказані обставини свідчать про наявність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, що дає підстави, на переконання колегії суддів, вважати можливим застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі, заявленому слідчим, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2022 скасувати.
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою cтроком на 60 (шістдесяти) днів до 21.11.2022 до 21.15 год.
Визначити підозрюваному ОСОБА_9 заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування з особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.
Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3