ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2213/22 Справа № 211/2302/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
перекладача ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000049 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Товуз республіки Азербайджан, громадянин Азербайджану, освіта середня, одружений, офіційно не працевлаштований, на території України раніше не судимий відповідно до вимог ст. 89 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року, який був ухвалено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирався.
Враховано строк перебування під вартою з 16.01.2021 по 13.05.2021.
Доля речових доказів, арешту на майно, судових витрат вирішено у відповідності до вимог закону.
ОСОБА_9 , маючи умисел, направлений на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу та реалізуючи його, у невстановлений час, але не пізніше 16.01.2021, знаходячись у невстановленому місці, з невстановленого джерела без передбаченого законом дозволу придбав: придатний до стрільби самозарядний пістолет системи Токарева (ТТ), серійний номер « НОМЕР_1 », 1944 року виготовлення, виготовлений промисловим способом (СРСР), який є нарізною вогнепальною зброєю; 5 (п`ять) патронів, які придатні до стрільби та є боєприпасами 7,62-мм пістолетними патронами зразка 1930 року виготовленими промисловим способом та призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм: пістолетів «ТТ», пістолетів-кулеметів «ППШ», «ППС», «ППД»; конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус осколкової, наступальної, ручної гранати РГД-5, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху; уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який використовується для спорядження ручних гранат типу Ф-1, РГД-5, РГ-42, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху, які без передбаченого законом дозволу поклав до основного відділу рюкзака та залишив зберігати до 16.01.2021, і які ОСОБА_9 , в подальшому, без передбаченого законом дозволу переніс до будівлі Центрального автовокзалу м. Кривого Рогу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 1.
16.01.2021, о 17 годині 10 хвилин, поблизу із будівлею Центрального автовокзалу м.Кривого Рогу, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 1, ОСОБА_9 був затриманий працівниками поліції, в порядку ст. 208 КПК України, та в ході проведення обшуку ОСОБА_9 , в основному відділі рюкзаку, який перебував на плечах у нього, було виявлено та вилучено вищевказані предмети.
Дії обвинувачено ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як в носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали.
Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та призначити покарання останньому із застосуванням положень ст.75 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що під час досудового розслідування, а також судового розгляду було встановлено, що обвинувачений вину у скоєному визнав, щиро розкаявся, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має довідку на постійне місце проживання на території України, стійкі соціальні зв`язки, залучений до волонтерської діяльності відповідно до довідки Одеської обласної громадської організації від 09.07.2022.
Тобто, на думку захисника є всі підстави для того, щоб обвинувачений відбував покарання не в місцях позбавлення волі, а із застосуванням йому покарання на підставі ст.75 КК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних даних просить вказаний вирок суду в частині призначеного покарання - скасувати. Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття. Ухвалити свій вирок, яким призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк чотири роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що при призначенні мінімального покарання, суд першої інстанції взагалі не мотивував та не врахував дані про особу обвинуваченого, який 26.09.2019 був засудженим Печерським районним судом м.Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. На обліку органів пробації перебував з 13.11.2019 по 01.02.2021. На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2021 був знятий з обліку у зв`язку із закінченням іспитового строку. Однак обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення 16.01.2021, тобто в період перебування на обліку органів пробації. Вказані факти у своїй сукупності можуть свідчити про спрямованість засудженого на злочинний спосіб життя, а призначене мінімальне покарання є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення.
Крім того, прокурор вказує, що ОСОБА_9 ніде не працює, не має офіційного джерела доходу.
Прокурор просить виключити посилання у вироку суду, таку обставину, як щире каяття вбачає, оскільки обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, тобто висловлене ним у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідкам.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги сторони захисту. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити. Апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2022 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання за вчинення злочину із застосуванням положень ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі сторона обвинувачення, просить вирок суду в частині призначеного покарання - скасувати та призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання за вчинення злочину, а саме чотири роки позбавлення волі.
Перевіряючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні ним 16.01.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, колегія суддів зазначає наступне.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції за вищевказаним злочином було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 за зазначеним кримінальним правопорушенням повністю визнав свою провину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, не заперечував фактичні обставини стосовно цього злочину, підтвердив, що правильно розуміє зміст цих фактичних обставин, а тому судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів відносно цих фактичних обставин справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, про що не заперечували учасники провадження.
Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що не заперечує проти встановлених судом першої інстанції обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення та повністю визнає свою провину за вищевказаним злочином.
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення ним 16.01.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу доведена належним чином, підтверджується матеріалами кримінального провадження та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_9 .
Перевіряючи доводи захисника про суворість призначеного покарання, а також доводи прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання та виключення з мотивувальної частини вироку суду посилання на наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, то апеляційний суд не погоджується з ними, та вважає, що судом було призначено покарання, яке за своїм розміром є справедливим з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував що він раніше не судимий відповідно до вимог ст. 89 КК України, повністю визнав себе винним та щиро покаявся в скоєному, не працює, одружений, на утриманні має малолітню дитину. Крім цього судом першої інстанції було взято до уваги висновок органу пробації, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства середній.
Обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання є щире каяття, та не встановлення обставин, які обтяжують покарання, а тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_9 26.09.2019 був засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. На обліку органів пробації перебував з 13.11.2019 по 01.02.2021. На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2021 був знятий з обліку у зв`язку із закінченням іспитового строку. Однак обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення 16.01.2021, тобто в період перебування на обліку органів пробації.
Колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду та обрання обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Тому, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_9 саме такого покарання.
Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки покарання ОСОБА_9 призначено з дотриманням вимог кримінального закону, є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4