Номер провадження: 11-сс/813/1039/22
Справа № 947/9016/22 1-кс/947/6691/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000048 від 20.03.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000048 від 20.03.2022 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

15.07.2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

15.07.2022 року слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в кримінального провадження № 0000048 від 20.03.2022 року, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено існування підстав для оголошення особі підозри, а також наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яка має значення для даного кримінального провадження; незаконного впливу на свідків та експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , та застосовано ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в кримінального провадження № 0000048 від 20.03.2022 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, у сумі 198480 грн., строком до 03.08.2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, яке пов`язане із передачею бойових припасів без передбаченого законом дозволу вчиненою в умовах воєнного стану, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявних ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник вказує на необґрунтованість та незаконність оскарженої ухвали, оскільки ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, в дійсності не існують. Захисник стверджує, що слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю та малолітню дитину, є військозобов`язаною особою та проходить службу в Збройних силах України, позитивно характеризується за місцем служби.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення, або вчинити інші дії, передбачені зазначеною статтею.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не врахував вимог процесуального закону, які регламентують підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК.

Оскаржене рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, а також наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків та експертів, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином, або продовжити злочинну діяльність.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_8 .

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтованість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та існують підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, то вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що підозрюваний може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що підозрюваний може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення про обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином не обґрунтоване.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий; є військово службовцем Збройних сил України; має постійне місце проживання; сім`ю та малолітню дитину на утриманні, а також позитивну характеристику з місця несення військової служби.

В судовому засіданні апеляційного суду, заслухавши пояснення сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, прокурор фактично погодився з такими доводами захисника та підтвердив суду, що підозрюваний ОСОБА_8 позитивно характеризується командуванням за місцем проходження військової служби, а тому безперечно буде більш корисним для суспільства та держави, перебуваючи та проходячи службу за місцем дислокації його військової частини, на відміну від перебування під вартою.

Колегія суддів враховує, що рішення суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, який є військовослужбовцем Збройних сил України, було прийнято під час дії введеного на території держави воєнного стану відповідно до Указу Президента України.

Наведені обставини свідчать про те, що обраний запобіжний захід в таких умовах є вочевидь недоцільним, оскільки підозрюваний на даний час може бути корисним під час проходження військової служби.

Апеляційний суд вважає, що в умовах воєнного стану, посилання суду в обґрунтування доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише на тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, не може вказувати на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, в тому числі і з урахуванням того, що останній на теперішній час повинен бути задіяний в обороні держави.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є мінімізованим, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який являється військовослужбовцем Збройних сил України та в умовах воєнного стану зобов`язаний нести службу, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що ОСОБА_8 в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню, на даний час відсутня реальна потреба та підстави для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, який в даному випадку є занадто суворим та вочевидь недоцільним.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти сторона обвинувачення та держава Україна в умовах воєнного стану, є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Крім того, колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді містить суттєві суперечності, оскільки в резолютивній частині ухвали вказано про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 в повному обсязі, хоча фактично вбачається лише часткове задоволення клопотання.

Так, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, встановлений КПК, а слідчим суддею, відповідно, постановлено строк дії ухвали 14 (чотирнадцять) днів. Вказані обставини, є самостійною підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, працю передбачених Конституцією України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає, та прокурором не доведено.

На думку апеляційного суду, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови для існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, в кримінального провадження №0000048 від 20.03.2022 року, підозрюваному ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному проваджені №0000048 від 20.03.2022 року, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

Підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду, в частині покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.194 КПК, становить до 15.09.2022 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання, слідчому, прокурору до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4