Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/20/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарями ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000509 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 липня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кропивницький, українця, громадянина України, не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 /три/ роки, та покладено на нього обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, а саме

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 13 076 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні: таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло; відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло; викрадення офіційного документу вчиненого з корисливих мотивів; незаконного заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом; таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно - за наступних обставин.

В період часу з 21.03.2021 по 26.03.2021, більш точного часу органом досудового розслідуванням та судом не встановлено, ОСОБА_9 проходив біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де помітив на території житловий будинок. Припускаючи, що у вказаному житловому будинку знаходяться матеріальні цінності, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи умисно, цілеспрямовано з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи та особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає і його протиправні дії ніким не будуть помічені, потерпілим або сторонніми особами, переліз через паркан, який огороджує домоволодіння, за вище вказаною адресою та перебуваючи на подвір`ї, підійшов до будинку, де віджавши металопластикове вікно, відчинив його та проник у середину будинку.

В подальшому, ОСОБА_9 перебуваючи у різних кімнатах будинку, таємно викрав: 1) подарунковий набір столових предметів Leonardo Milan (72 предмета на 12 персон) вартістю 3 158,75 грн., 2) набір мельхіорових чайних ложок, у кількості 6 шт. в коробці, вартістю 533,33 грн., 3) мельхіорових столових виделок, у кількості 16 шт., з мідно-нікелево-цинкового сплаву, визначити вартість яких не представилось за можливе, 4) мельхіорових столових ложок, у кількості 13 шт., з мідно-нікелево-цинкового сплаву, визначити вартість яких не представилось за можливе, 5) набір мельхіорових столових ножів, у кількості 12 шт. в коробці, вартістю 1000 грн.

В подальшому, ОСОБА_9 з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 4 692,08 грн.

Крім цього, 25.03.2021 близько 17:00 год. ОСОБА_9 знаходився біля будинку АДРЕСА_3 . Припускаючи, що у вказаному будинку може знаходитись цінне майно у ОСОБА_9 виник умисел на таємне викрадення чужого, поєднане з проникненням в житло.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно та цілеспрямовано, переслідуючи мету власної наживи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_9 переліз через паркан, який огороджує вищевказаний будинок, де шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до нього, звідки викрав: 1) мобільний телефон марки «Nokia X6-00 navi white», вартістю 471,67 грн., 2) мобільний телефон Samsung SGH-D900i, вартістю 326,67 грн., 3) жорсткий диск Seagate Momentus 5400.6 500 Gb, вартістю 416,67 грн., 4) МР3-плеєр, визначити вартість якого не представилось за можливе, 4) мобільний телефон Lenovo S580, вартістю 824,17 грн., 5) мобільний телефон Nokia C2-00 Dual SIM Easy Swap, вартістю 424,73 грн., 6) фотоапарат Sony DSC-T2 cyber shot 8.1 Mega Pixel Carl zeiss, вартістю 360 грн., 7) жорсткий диск HITACHI 2.5 1TB WDC HITACHI HGST (OS3457EA10001ABB), вартістю 1121 грн., 8) срібний ланцюжок 925 проби, без застібок, масою 5,7 грамів, вартістю 112,40 грн., 9) срібну каблучку 925 проби, масою 2,0 грамів, вартістю 383,39 грн., 10) геймпад Gemix GP-50 KHAKI, вартістю 150 грн., 11) геймпад trust Dual Stics Gamepad Bluу GM-1520T, вартістю 216,33 грн.

Після цього, ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направився до виходу з будинку, однак, в той час його злочинні дії були викриті потерпілим ОСОБА_11 , який повернувся до вищевказаного будинку в якому проживає. ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії направленні на заволодіння чужим майном, стали викриті, продовжив реалізацію свого злочинного умислу, відштовхнув потерпілого ОСОБА_11 , вибіг на подвір`я домоволодіння та ігноруючи вимоги потерпілого про повернення викраденого майна, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 4 813,03 грн.

Окрім цього, 25.03.2021 близько 17.00 год., під час вчинення крадіжки за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований на приховування офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, викрав банківські карти: банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 «Карта для виплат», карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 «Карта універсальна», карта банку «UKRSIBBANK» № НОМЕР_3 , видані на ім`я потерпілого ОСОБА_11 , усвідомлюючи те, що вони належать іншій особі, які відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містять зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, підтверджують та посвідчують певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, видані повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити, позбавив таким чином потерпілого ОСОБА_11 можливості використовувати зазначені картки за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ.

Також, 25.03.2021 року близько 17.00 год., під час вчинення крадіжки за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 знайшов посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на незаконне заволодіння будь-яким способом офіційного документу, а саме вищевказаним посвідченням, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення викраденого ним майна, усвідомлюючи те, що викрадене ним посвідчення водія належить іншій особі, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на приховування офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання вказаного посвідчення у власних злочинних корисливих цілях, а саме посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видане повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми, містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином потерпілого ОСОБА_11 можливості використовувати зазначене посвідчення за призначенням, тобто умисно заволодів вказаним офіційним документом.

Крім цього, 25.03.2021, більш точного часу органом досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_9 маючи прямий умисел на незаконне збагачення за рахунок чужих коштів з викраденої банківської картки «UKRSIBBANK» № НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у приміщенні магазину «Файно маркет», розташованому за адресою: м. Кропивницький, вул. Садова 81, діючи повторно, умисно, таємно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, достовірно не знаючи, який баланс коштів на карті, усвідомлюючи, що за допомогою вказаної карти можливе здійснення торгівельних операцій без підтвердження PIN-коду, придбав товар на загальну суму 240 гривень 80 копійок., за які розрахувався банківською карткою «UKRSIBBANK» № НОМЕР_3 , чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 та призначити покарання за: ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі; ч. 3 ст. 357 КК України - 2 роки обмеження волі; ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі; ч. 3 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 23.05.2021 по 08.07.2021

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.07.2021 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_9 міру покарання, не пов`язану з ізоляцією від суспільства, своє рішення мотивував характером, ступенем тяжкості та суспільною небезпекою скоєних ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

В той же час, судом фактично залишено поза увагою, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких, умисних, корисливих злочинів, хоча вину у скоєному обвинувачений визнав, однак, шкода завдана кримінальними правопорушеннями, повністю не відшкодована.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 не працює та не має постійного джерела доходів, вчинив злочини з метою матеріального збагачення, тому можна зробити висновок, що ОСОБА_12 не має коштів для забезпечення власних потреб та, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого, проте така обставина носить лише формальний характер.

ВС роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини провадження, тяжкість вчиненого правопорушення та дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, прокурор вважає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є недоцільним та несправедливим, і не слугуватиме запорукою досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, внаслідок м`якості.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано вимоги ст. 50 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, що призвело до призначення покарання, яке через м`якість є явно несправедливим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора потерпілу ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які проти неї заперечили, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не перегладає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло; за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло; за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу вчинене з корисливих мотивів; за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом, за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, є правильною, що також не оскаржується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку, колегія суддів по даному кримінальному провадженню не встановила.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх слушними та зазначає наступне.
Як слідує із положень ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання, ступеню тяжкості кримінальних правопорушеннь та особі обвинуваченого, а відтак неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою безпідставне звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, нетяжким та тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який знаходиться під наглядом з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Зловживання зі шкідливими наслідками з 2020 року; відповідно довідки №617/10 від 31.03.2021 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» одноразово у 2004 році знаходився на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні з приводу соціалізованого розладу поведінки. Згідно висновку судового-психіатричного експерта №142 від 13.04.2021 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР», ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час не страждає психічними захворюваннями. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Відмічена аномалія характеру у вигляді емоційно-нестабільного розладу особистості (згідно МКХ-10 F 60.3) не є проявом психічного захворювання і не впливає на його осудність. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Раніше судимий, однак в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відсутність обставин, які обтяжуюють покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, і на це правильно звертає свою увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, не навів жодних переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Так, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 будучи молодою особою ніде не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, вчинив тяжкі злочини проти власності. Епізоди злочинної діяльності вчинені обвинуваченим в короткий проміжок часу, що вказує не на збіг тяжких життєвих обставин, а свідчить про стійкість злочинних намірів, бажання збагатитися за чужий рахунок.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 виходячи із загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України без застосування ст. 75 КК України. Звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання, за встановлених обставин, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися норм закону.

Разом з цим, покарання у вигляді реального його відбування буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів не тільки обвинуваченим, а й іншими особами.

Разом з цим, з вироку суду першої інстанції убачається, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_13 раніше судимий, однак в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, тобто фактично врахував, що особа раніше судима.

Проте, колегія суддів вважає таке твердження неприпустимим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, виключити з вступної та мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_9 раніше судимий.

Також підлягає зарахуванню ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 23.05.2021 по 08.07.2021, а також строк його попереднього ув`язнення з 24.01.2022 по день набрання вироком законної сили.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421, 424 КПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 липня 2021 року, стосовно ОСОБА_9 - скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, та призначити покарання за:

- ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки;

- ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки;

- ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки;

- ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на 1 рік;

- ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 у остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою ОСОБА_9 з 25.03.2021 по 08.07.2021 та з 24.01.2022 по день набрання вироком законної сили.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку посилання на попередню судимість ОСОБА_9 .
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4