Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 травня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любша Жидачівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , засудженого вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року за ч.3 ст.186 на підставі ч.1 ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі, на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2022 року у справі за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 покликається на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Вказує, що він характеризується посередньо, наявні два заохочення після застосованих до нього стягнень, що не враховано судом при постановленні ухвали. Вважає, що судом безпідставно прийнято до уваги, що він має стягнення, які непогашені, покликаючись на ч.14 ст. 134 КВК України.
Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року за вчинення тяжкого злочину з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 років (початок строку: 25.12.2017; кінець строку: 25.12.2022).
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин.
На момент розгляду подання засудженим відбуто 2/3 частини призначеного покарання.
За вимогами ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Виправлення засудженого ? це не тільки виконання обов`язків, правил та вимог, визначених нормативними актами, а активна, усвідомлена поведінка, яка свідчить про повний відхід особи від неправомірних дій, і яка є прикладом для інших засуджених.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Судом першої інстанції надано належну оцінку характеризуючим даним щодо засудженого ОСОБА_6 у даній справі. Так, зокрема, судом першої інстанції відповідно до матеріалів особової справи стосовно засудженого встановлено і враховано, що згідно довідки про виконання норм виробітку та характеристики від 12 жовтня 2021 року засуджений є працевлаштованим протягом 2020 2021 років, однак, характеризується негативно, як особа, що неодноразово допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, в зв`язку із чим перебуває на профілактичному обліку, участі у суспільно-корисній праці щодо покращення комунально-побутових умов для засуджених та в роботах з благоустрою колонії не приймає, хоча загалом є неконфліктним. Крім того, відповідно до довідки про наявність заохочень та стягнень від 31 грудня 2021 року засуджений ОСОБА_6 за час відбуття покарання мав одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, натомість, одночасно 17 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, 5 стягнень на час розгляду клопотання засудженого були непогашеними та не знятими.
За наведеного, надавши повну і всебічну оцінку всім встановленим обставинам справи при розгляді клопотання суд прийшов до обґрунтованого висновку, що поведінка ОСОБА_6 та його ставлення до праці не є достатньо сумлінними, внаслідок чого він не довів своє виправлення, і підстави для застосування відносно нього положень ст.81 КК України відсутні.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки належна поведінка, дотримання порядку та умов відбування покарання є для засуджених обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, процес виправлення та перевиховання має бути постійним та послідовним, призначене покарання, як захід примусу застосовано від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого, через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів вважає, беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, що поведінка засудженого ОСОБА_6 не є бездоганною, зважаючи на 17 застосованих дисциплінарних стягнень стосовно засудженого за весь період відбування покарання за порушення умов відбування покарання, що свідчать про систематичне порушення засудженим правил і норм, що регулюють порядок відбування покарання, в тому числі 5 разів застосовано найсуворіший захід стягнення ДІЗО, при наявності, відповідно до досліджених судом першої інстанції матеріалів особової справи засудженого, 1 заохочення, що не свідчить про те, що останній довів своє виправлення, яке є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим клопотання є передчасним, оскільки відсутні підстави вважати, що засуджений остаточно став на шлях виправлення.
Наведені у апеляційній скарзі доводи засудженого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, не є у даному випадку безумовною підставою для застосування стосовно засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Колегією суддів звернуто увагу і на дані щодо особи засудженого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність. Враховано також судом і призначений вироком суду вид та строк покарання, тривалість невідбутого строку покарання.
За наведеного, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3