Справа № 135/266/22
Провадження № 1-кс/135/72/22
У Х В А Л А
іменем України
07.04.2022 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 24.03.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
25.03.2022 до суду надійшло клопотання дізнавача СД ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 24.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
В обґрунтування клопотання дізнавач зазначає про те, що до чергової частини ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області 24.03.2022 надійшло звернення інспектора СРПП ОСОБА_4 про те, що під час перевірки документів на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touran», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , з датою першої реєстрації від 21.01.2012 з номером шасі НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 виявлено невідповідність номеру шасі із інформаційною системою ІПНП НАІС. За даними вказаної системи за номерним знаком НОМЕР_1 рахується автомобіль з іншим номером шасі НОМЕР_3 . У зв`язку з цим існує ймовірність того, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018 може бути підробленим.

24.03.2022 відомості про вчинений кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час огляду місця події 24.03.2022 вилучено автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touran», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_5 , з датою першої реєстрації від 21.01.2012, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, який належить ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого являється ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_2 . Зазначений автомобіль поміщено для зберігання на майданчик тимчасово тримання транспортних засобів ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою Вінницька область, м. Ладижин, вул. П.Кравчика 4.

Також проведеним оглядом вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, на ім`я ОСОБА_6 та поміщено до паперового конверта білого кольору, який належним чином опечатаний та скріплений підписами понятих.

Автомобіль «Volkswagen» моделі «Touran», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , з датою першої реєстрації від 21.01.2012 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, тимчасово вилучені 24.03.2022 та постановою дізнавача від 24.03.2022 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000030.

Вказане вище вилучене майно має істотне значення для кримінального провадження, оскільки безпосередньо є об`єктами проступку та можуть бути використані під час проведення судових експертиз, інших слідчих дій для з`ясування дійсних обставин події.

Арешт вказаних речей, які вже вилучені, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

Дізнавач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила клопотання розглянути в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Користувач майна ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_7 заявлені в клопотанні вимоги підтримують частково, не заперечують щодо накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в частині накладення арешту на автомобіль просили відмовити, оскільки даний транспортний засіб не є об`єктом кримінального правопорушення, в рамках якого подане дане клопотання.
Розглянувши дане клопотання та долучені до нього матеріали, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні СД ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 24.03.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Дане кримінальне провадження розслідується за фактом використання завідомо підробленого документа - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018.

В рамках даного кримінального провадження, 24.03.2022 в ході огляду місця події, вилучено: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touran», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_5 , з датою першої реєстрації від 21.01.2012, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, який належить ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого являється ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_2 . Зазначений автомобіль поміщено для зберігання на майданчик тимчасово тримання транспортних засобів ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою Вінницька область, м. Ладижин, вул. П.Кравчика 4.

Також проведеним оглядом вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, на ім`я ОСОБА_6 та поміщено до паперового конверта білого кольору, який належним чином опечатаний та скріплений підписами понятих.

Постановою дізнавача від 24.03.2022 вказаний вище транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000030.

Згідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Клопотання подано дізнавачем в строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.
Беручи до уваги викладене вище та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні дізнавача майна, яке вилучене в ході проведення огляду місця події 24.03.2022, а саме: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, на ім`я ОСОБА_6 .

Таким чином, слідчим суддею з клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказане майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та могло зберегти на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Арешт такого майна є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.
За таких обставин, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи дізнавача про необхідність накладення арешту на вилучене майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018 на ім`я ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона користування майном може бути застосована лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Наведені стороною обвинувачення обставини свідчать про необхідність на даному етапі досудового розслідуванні в обмеженні прав власника на користування, розпорядження та відчуження свідоцтвом.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.
Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.
Стосовно накладення арешту на інше вилучене в ході проведення огляду місця події 24.03.2022 майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touran», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_5 , з датою першої реєстрації від 21.01.2012, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, який належить ОСОБА_6 , то в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Перелік видів мети, із якою допускається застосування арешту майна, визначений у ч. 2 ст. 170 КПК України, є вичерпним. Обов`язок сторони обвинувачення зазначати у клопотання про арешт майна мету цього арешту, зазначений у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України. Із зазначенням у клопотанні мети накладення арешту законодавець пов`язує перелік обставин, які підлягають доказуванню в ході розгляду клопотання про арешт майна (ч. 3, 4, 5, 6 ст. 170, ст. 171, ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950, ратифікувавши яку 17.07.1997 Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

В рішеннях Європейського Суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Диспозиція ч. 4 ст. 358 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа.
Кримінальне провадження №0000030 розслідується за фактом використання завідомо підробленого документа - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018, що спростовує зазначені в клопотанні твердження дізнавача, що вилучений автомобіль є об`єктом кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В клопотанні дізнавачем не наведено достатніх підстав, яке доказове значення має вилучений транспортний засіб та співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучений транспортний засіб, а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна в цій частині.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 24.03.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення 24.03.2022 огляду місця події майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.05.2018 на ім`я ОСОБА_6 , що поміщено до паперового конверту білого кольору із підписами понятих та дізнавача, з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження.

В задоволенні іншої частини клопотання, - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя