ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13283/22

Провадження № 11-кп/4820/662/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000343 від 03 травня 2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Терешівці Хмельницького району Хмельницької області, громадянку України, з середньою освітою, пенсіонерку, жительку АДРЕСА_1 , не має судимостей,
визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн.
Судом вирішено питання речових доказів.
За вироком суду, у невстановленому в ході досудового розслідування часі та місці у ОСОБА_6 , яка достовірно знала про факт укладення 19 листопада 2008 року шлюбу між її сином ОСОБА_8 та невісткою ОСОБА_9 , які проживали разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами у вигляді житлової субсидії Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради шляхом обману.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, ОСОБА_6 22 травня 2018 року та 24 травня 2019 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у службовому кабінеті Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, що за адресою: м. Хмельницький, вул. Інститутська, 18, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, в порушення вимог п.16 Порядку призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 р. (в редакції станом на 22.05.2018 р., далі Порядок) особисто заповнила та подала до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради заяви про призначення житлової субсидії, до яких додала особисто заповнену декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, при цьому умисно приховала інформацію про те, що її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_9 та проживає разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , чим умисно ввела в оману Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради.
На підставі поданих заяв Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради ОСОБА_6 призначено та виплачено житлову субсидію за період часу з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року на загальну суму 10 098 грн 27 коп та за період часу з 01 травня 2019 року по 30 червня 2021 року на загальну суму 19 688 грн 76 коп, хоча у відповідності до п.6 пп.3 Порядку (в редакції, чинній на той час) остання не мала право на її отримання, оскільки у складі домогосподарства та у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку у яких взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії та вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.
Таким чином ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за період часу з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року, з урахуванням прихованої інформації про те, що її син ОСОБА_8 перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_9 та проживає разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , заволоділа коштами Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на загальну суму 29 787 грн 03 коп, чим завдала майнової шкоди на цю суму.
За заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч.1 ст.190 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просила вирок Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2022 року змінити в частині призначеного покарання, а саме зменшити розмір штрафу із застосуванням ст.69 КК України.
Уважала, що вирок суду ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що вона є особою похилого віку, вчинила даний кримінальний проступок внаслідок збігу тяжких особистих майнових обставин, а тому є всі підстави для пом`якшення покарання, бо призначене покарання є надто суворе і не відповідає особі обвинуваченої.
Звертала увагу суду на те, що її доходи складаються лише з пенсії за віком, розмір якої не дозволяє їй належним чином себе матеріально утримувати та сплачувати всі комунальні послуги за квартиру в повному розмірі, а тому визначений судом розмір штрафу поставив її у вкрай важке матеріальне становище.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація її дій за ч.1 ст.190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з усталеною судовою практикою, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суди повинні виходити з кваліфікації кримінальних правопрушень (ст.12 КК), а також особливостей конкретного кримінального правопрушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо кримінальне правопрушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопрушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, тобто мінімальний розмір у межах санкції ч.1 ст.190 КК України.

Водночас, положень ст.69 КК України судом при ухваленні вироку застосовано не було.

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченої ОСОБА_6 в частині неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, адже останній містить єдину норму, яка передбачає можливість призначення покарання поза межами санкції статті, яка судом застосована не була.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд урахував відомості про особу обвинуваченої та всі інші обставини відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, передбачені ст.ст.66-67 КК України.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_6 вчинено кримінальний проступок і раніше вона до кримінальної відповідальності не притягувалася, є особою, яка досягла пенсійного віку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, врахував наявність обставин, що пом`якшує покарання, повне визнання своєї вини обвинуваченою, щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд ці обставини, а також її незадовільний стан здоров`я та тяжкий матеріальний стан визнає такими, що пом`якшують покарання та в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і з урахуванням даних про її особу вважає за необхідне застосувати до неї ст.69 КК України і призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.190 КК України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3