ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2776/22 Справа № 174/384/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання засудженого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Зазначає, що ОСОБА_8 вже відбув основне покарання та станом на день звернення до суду з клопотанням відбув більшу половину строку додаткового покарання, а саме 1 рік 3 місяці 25 днів.
Стверджує, що засуджений під час виконання як основного, так і додаткового покарання нових кримінальних правопорушень не вчиняв, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, правила відбування покарання не порушував, після відбування основного покарання працевлаштувався, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.
Вказує на те, що ОСОБА_8 обіймає посаду механіка, відповідно до посадових обов`язків (до позбавлення права керування транспортними засобами) перевозив транспортні засоби, тобто право керування транспортним засобом необхідне засудженому для повноцінного виконання своїх посадових обов`язків та отримання повноцінної заробітної плати, а також дозволить засудженому обіймати посаду водія.
Окрім того, на утриманні засудженого ОСОБА_8 перебуває троє малолітніх дітей, 2009, 2014 та 2019 років народження.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання засудженого ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, наявність лише формально позитивних характеристик засудженого ОСОБА_8 з місця роботи та посередньої з місця проживання, а також необхідність повернення посвідчення водія задля можливого працевлаштування на посаду водія, не є переконливими та достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення особи від відбування додаткового покарання, зважаючи на обставини та характер вчиненого ним правопорушення.
Також те, що ОСОБА_8 після набрання законної сили вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2020 року і під час виконання як основного, так і додаткового покарання, нових кримінальних правопорушень не вчинив, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, правила відбування покарання не порушував, свідчать лише про те, що він став на шлях виправлення.

Окрім того, наявність у засудженого трьох дітей не може бути єдиною підставою для задоволення заявленого клопотання. Те, що засудженому для повноцінного виконання його посадових обов`язків на теперішній час потрібно мати посвідчення водія не підтверджується характеристикою з місця роботи, копією посадової інструкції механіка.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, шляхом направлення смс-повідомлення.
Однак, від засудженого ОСОБА_8 клопотання щодо його участі у розгляді провадження не надходило, у зв`язку з чим відповідно до ч.4 ст.405 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність засудженого, проти чого не заперечував захисник ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, захисника, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Розглядаючи клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного додаткового покарання, пославшись на відсутність підстав для такого звільнення, з чим погоджується колегія суддів.
Застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Згідно із ч.3 ст.55 КК України, строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_8 в період з 11.01.2021 року по 09.04.2021 року відбув основне покарання у виді арешту, на цей час засуджений перебуває на обліку в Кам`янському районному відділі № 1 Філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області, на який покладено обов`язки з виконання покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Також судом встановлено, що ОСОБА_8 відбув половину строку додаткового покарання, за місцем проживання характеризується посередньо, працює на посаді механіка ТОВ з II «ЮРОМАШ», за місцем роботи характеризується позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності за відомостями органу пробації не притягувався.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку сукупності всіх досліджених доказів в провадженні, підстави вважати висновки суду першої інстанції необґрунтованими, - відсутні.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху потерпілому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що безсумнівно свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним діяння.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме цими обставинами у вироку вмотивовано висновок про необхідність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Сутність додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами полягає в тому, що засуджений зазнає обмежень на певний строк у здійсненні такої діяльності.

Метою цього покарання є, насамперед, запобігання вчиненню як засудженим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також унеможливлення здійснення засудженим на певний строк керування транспортними засобами задля забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху.

Відтак, колегія суддів вважає, що захисник не довів наявність достатніх, вагомих та неспростовних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання, оскільки таке звільнення в цьому випадку нівелюватиме мету кримінального покарання та не слугуватиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як передбачено положеннями ч. 2 ст. 50 КК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 відбув більшу половину строку додаткового покарання, під час виконання як основного, так і додаткового покарання нових кримінальних правопорушень не вчиняв, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, правила відбування покарання не порушував, після відбування основного покарання працевлаштувався, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження захисника про те, що на утриманні засудженого ОСОБА_8 перебуває троє малолітніх дітей, 2009, 2014 та 2019 років народження, не можуть бути підставами для його умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання, оскільки зазначені обставини не визначені положеннями ст.81 КК України.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 обіймає посаду механіка, відповідно до посадових обов`язків (до позбавлення права керування транспортними засобами) перевозив транспортні засоби, тобто право керування транспортним засобом необхідне засудженому для повноцінного виконання своїх посадових обов`язків та отримання повноцінної заробітної плати, а також дозволить засудженому обіймати посаду водія є безпідставним, оскільки судом першої інстанції встановлено, що зазначене не підтверджується характеристикою з місця роботи засудженого, на яку в судовому засіданні посилався захисник, копію посадової інструкції механіка, тобто тієї посади, яку обіймає на теперішній час ОСОБА_8 , до клопотання не додано, до суду апеляційної інстанції копія посадової інструкції механіка також надана не була.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання захисника, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_8 протягом строку відбування додаткового покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4