ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2368/22 Номер провадження 11-сс/814/409/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
представника власника майна - ОСОБА_6
скаржника (власника майна) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «FORD EXPLORER» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від транспортного засобу, з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя вказав, що вилучений транспортний засіб підпадає під ознаки, вказані в ст.98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а тому на дане майно може бути накладено арешт, відповідно до ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27 квітня 2022 року, як безпідставну.

Вказує, що в даній ухвалі зазначено, що підставою для накладення арешту на автомобіль є те, що автомобіль підпадає під ознаки, зазначені ст.98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, але в ухвалі суду не зазначено, які саме сліди зберіг даний автомобіль.

Звертає увагу, що в ухвалі не міститься посилань про наведені прокурором докази на існування обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушеня, передбаченого ст.290 КК України.

Інші учасники судового провадження ухвалу слідчого судді не оскаржували.

Прокурор ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в засідання не з`явився, попередньо надіславши клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, власника майна ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Частиною1 статті 167 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження і означає фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, зазначене у частині другій статті 167 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).
Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом (тобто викрадене майно, гроші, наркотичні засоби тощо);
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчим суддею при винесенні рішення не враховано наведених положень КПК та практики Європейського Суду.
Частиною 5 статті 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Частиною 6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
В ході апеляційного розгляду було встановлено, що майно, на яке прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 у своєму клопотанні просив накласти арешт, 23.04.2022 о 14 годині 10 хвилин було вилучено в ході огляду місця місця події (ст. 168 КПК України).
Однак, прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «FORD EXPLORER» д.н.з. НОМЕР_1 та номером на панелі- НОМЕР_2 та ключі від транспортного засобу, лише 25.04.2022, що підтверджується супровідним листом Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області (а.с.12), тобто поза межами передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку.
При прийнятті рішення про накладення арешту, поза увагою слідчого судді залишилося те, що положення ч. 5 статті 171 КПК України містять імперативні вимоги, що в разі якщо клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна подане пізніше наступного робочого дня після його вилучення, таке майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Таким чином, обов`язком слідчого судді, при здійсненні судового контролю, у разі звернення слідчого із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна із пропуском граничних строків для звернення до суду, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, є відмова в задоволенні такого клопотання.
Водночас слід зазначити, що з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України до ЄРДР сплинуло близько 2 місяців, а слідчі дії і експертизи в даному кримінальному провадженні не проводились.
Також колегія суддів врахувала, що ОСОБА_7 займається волонтерської діяльністю з 2014 року та здійснює на автомобілі «FORD EXPLORER» д.н.з. НОМЕР_1 волонтерські поїздки в зону активних бойових дій та надає значну допомогу Збройним силам України у боротьбі з Російським агресором, має нагороди та подяки від військових підрозділів.
За таких обставин, апеляційні вимоги підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 квітня 2022 року- скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль «FORD EXPLORER» д.н.з. НОМЕР_1 та номером на панелі- НОМЕР_2 , ключі від даного автомобіля у кримінальному провадженні № 0000463 від 24.04.2022,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4