ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3047/21 Номер провадження 11-кп/814/476/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000394 від 20 жовтня 2021 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Авдіївка Донецької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за апеляційною скаргою прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2022 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз в сумі 3089 грн. 16 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.,
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що у кінці серпня 2021 року перебував в лісосмузі поруч зі своїм місцем проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив декілька кущів дикорослої рослини коноплі.

Після чого, ОСОБА_7 під дією раптово виниклого умислу, маючи намір та бажання, направлені на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто діючи із прямим умислом, з метою незаконного одержання наркотичного засобу та подальшого незаконного використання для власного вживання без мети збуту, зірвав вищевказані рослини коноплі, тобто незаконно придбав наркотичний засіб без мети збуту. Після цього, ОСОБА_7 реалізуючи свої протиправні наміри, знайдені та зірвані ним рослину коноплі переніс та залишив сушитися в сарайному приміщенні за місцем свого проживання, таким чином незаконно зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2022 року скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій вирок просив залишити без змін.
З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що останнє прийняте з порушенням норм кримінального законодавства.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки застосовано кримінальне покарання, яке не може бути застосовано, а тому вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання та визначення іншого виду покарання.
Наголосив, що обвинувачений ОСОБА_7 досяг пенсійного віку, та до нього неможливо застосувати ст. 61 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, який просив змінити вирок суду, думку обвинуваченого, який зазначив, що у нього немає можливості сплатити штраф, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав..

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій та їх кваліфікація за ч.1 ст.309 КК України є вірною, що ніким не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції загальних засад призначення покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається зі змісту вироку, місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , призначаючи йому покарання у виді обмеження волі та звільняючи останнього від його відбування з випробуванням, виходив з того, що обвинувачений вчинив проступок, вину повністю визнав, надав покази, в яких повідомив обставини придбання канабісу, перенесення його до будинку за місцем проживання для власного вживання без мети збуту, критично оцінює свої протиправні дії, має постійне місце проживання.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Закон України про кримінальну відповідальність не містить визначення того, зі скількох років особа досягає пенсійного віку, водночас, в силу ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Окрім цього, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Таким чином, законодавець визначає умови, за яких особа набуває право на пенсійну виплату, до числа яких належить не лише досягнення особою певного віку, а й наявність в неї відповідного страхового стажу.

У кримінально-правовому розумінні системний аналіз вказаних вище норм дає змогу зробити висновок про те, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент ухвалення вироку судом першої інстанції ОСОБА_7 виповнилося 60 років, тобто він є особою, яка, відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», досягла пенсійного віку, у зв`язку із чим до останнього, відповідно до ч.3 ст.61 КК України, не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Наведене дає колегії суддів апеляційного суду підстави для висновку, що під час призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, що мало наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз статей 408, 420 та 421 КПК України вказує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків - у формі ухвали.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20, провадження 13-110кс21, Велика Палата Верховного Суду, змінила за результатами розгляду, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф та зазначила, що така зміна не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги вимоги ст. 420, 421 КПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В силу вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання, яке має на меті не лише покарання за вчинене, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, повинно відповідати характеру та ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі правопорушника, ураховуючи дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку, є особою пенсійного віку, характер вчиненого, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, що свідчить про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 405,,409,418,420,424 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2022 рокущодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4