Справа №760/7566/22
Провадження №1-кс/760/2486/22
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000233 від 02 вересня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Підозрюваний ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 звернулись до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту на майно, в якому просять скасувати повністю арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000233 від 02 вересня 2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0092, а також на автомобіль марки Nissan Note, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, ідентифікатор НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначили, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000233 від 02 вересня 2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, було частково задоволено клопотання про арешт майна старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0092, зареєстровану за ОСОБА_3 , а також накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на автомобіль «Nissan Note», 2007 року випуску, сірого кольору, ідентифікатор НОМЕР_2 . В іншій частині клопотання відмовлено.

Вважають, що ухвала слідчого судді від 28 жовтня 2021 року є незаконною та такою, що грубо порушує їх конституційні права та суперечить положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, а арешт накладений необґрунтовано. Вказали, що майно, на яке накладено арешт, хоч і зареєстроване за ОСОБА_3 , проте придбане у шлюбі з ОСОБА_4 , а тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Накладення арешту на майно, яке є власністю подружжя, порушує їх право власності.

Крім того, автомобіль марки «NISSAN NOTE», НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, ідентифікатор НОМЕР_2 був подарований сину - ОСОБА_7 та перебував у його законному володінні протягом тривалого періоду часу про що свідчать постанови суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Наразі вказаний автомобіль перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_4 , яка в кінці липня 2022 року планує виїхати під час чергової відпустки на ньому разом з дітьми та матір`ю за кордон до старшого сина ОСОБА_7 в гості, який проживає і навчається закордоном. Також ОСОБА_4 неодноразово була зупинена на автомобілі марки «NISSAN NOTE», державний номерний знак НОМЕР_3 , на блокпостах в межах Київської області військовослужбовцями та обмежена в русі у зв`язку з наявністю обтяжень на автомобіль, а саме арешту. Земельна ділянка перебуває в користуванні батьків підозрюваного, які займаються городництвом, вирощують городину для продажу, а накладення арешту на неї порушує реалізацію ними їх права.

Також вказали, що їх не було повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна та розглянуто клопотання у їх відсутності, що є порушенням кримінально-процесуального законодавства.

Крім того, оскільки майно, на яке ухвалою суду накладено арешт, перебуває в спільній сумісній власності подружжя, вважають, що з урахуванням ч.2 ст.64-2 КПК України особою, яка уповноважена звернутись із клопотанням про арешт майна ОСОБА_4 , як власника майна та третьої особи, є виключно прокурор.
У судовому засіданні заявники підтримали подане клопотання та просили задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено обґрунтовано.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні даного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі наведеної вище статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000233, внесеного 02 вересня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

23 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у справі №760/28342/21 частково задоволено клопотання про арешт майна старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000233 від 02 вересня 2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та накладено арешт

- шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0092 зареєстровану за ОСОБА_3 , а також

- шляхом заборони відчуження та розпорядження на автомобіль марки Nissan Note, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, ідентифікатор НОМЕР_2 . В іншій частині клопотання відмовлено.

Як встановлено з ухвали слідчого судді від 28 жовтня 2021 року власник майна, відповідно до частини другої статті 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна, в судове засідання не викликався. Арешт на майно накладено слідчим суддею з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, враховуючи, що санкцією частини четвертої статті 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, ОСОБА_3 має статус підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, та слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт належить підозрюваному.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 14 червня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 25 квітня 2014 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 51782771 від 19 січня 2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:025:0092 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (дата державної реєстрації - 13 січня 2016 року).

Автомобіль «NISSAN NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року виписку, сірого кольору, ідентифікатор НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_3 08 грудня 2016 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 має статус підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні і санкцією частини четвертої статті 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також те, що земельна ділянка та автомобіль, зареєстровані за підозрюваним, слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено обґрунтовано.

Разом з тим слідчий суддя погоджується з доводами заявників про те, що відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток підозрюваного та його дружини у спільному майні, відтак, накладення арешту на майно підозрюваного в цілому є єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливої конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.
Оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, слідчий суддя також не вбачає й підстав для часткового скасування арешту майна, зокрема в частині майна, що належить дружині підозрюваного ОСОБА_4 , адже спір про право власності на майно вирішується виключно в прядку цивільного судочинства.
Такий висновок слідчого судді узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі №676/2199/19.
Щодо доводів заявників про те, що накладення арешту на майно перешкоджає здійсненню права користування на це майно, слідчий суддя не погоджується з ними, оскільки ухвалою слідчого судді арешт на майно накладено лише шляхом заборони відчуження та розпорядження, без заборони користування таким майном.

Також слідчий суддя відхиляє твердження заявників про те, що розгляд клопотання про арешт майна здійснений з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а саме без повідомлення та без участі підозрюваного ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як власників майна.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, не є тимчасово вилученим, а правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення можливої конфіскації майна у майбутньому у випадку призначення такого виду покарання, з метою недопущення його відчуження, слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про розгляд клопотання про арешт майна без повідомлення власників майна, що узгоджується з положеннями ст.172 КПК України.

Також слідчий суддя не може погодитися з доводами заявників про те, що з клопотанням про арешт майна, з огляду на положення ч.2 ст.64-2 КПК України, повинен був звернутися прокурор.

Зі змісту ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися як прокурор так і слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частиною другою статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 28 жовтня 2021 року, з клопотанням про арешт майна звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , указане клопотання було погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 . При цьому у клопотанні про арешт майна слідчий просив накласти арешт саме на майно підозрюваного, що було підтверджено відповідними документами. А тому слідчий суддя вважає, що слідчий правомірно звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано, таке втручання в право особи на мирне володіння своїм майном є законним, переслідує суспільний інтерес, а також є пропорційним визначеним цілям. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна.
З огляду на наведене, клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000233 від 02 вересня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: