КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

21 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Біла Церква Київської області, українки, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
та їх захисника ОСОБА_7 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 27 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, до 23 серпня 2022 року включно.
Цією ж ухвалою суд також продовжив строком на 60 днів запобіжний у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 , однак рішення суду в цій частині не оскражується.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на даний час обставини, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цього запобіжного заходу.

Крім цього, суд врахував те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також те, що на даний час існують ризики того, що обвинувачені можуть спробувати переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне провадження та перешкоджати кримінальному провадженні.

Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, підтверджують необхідність у подальшому триманні обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з наступних підстав.

Як зазначає у скарзі апелянт, продовжуючи обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим сторона захисту категорично не погоджується.
Прокурором, як вважає апелянт, не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив те, що існує ризик ухилення від правосуддя ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Навпаки, а ні прокурором, а ні судом, не взято до уваги, що ОСОБА_6 постійно проживає у мікрорайоні «Бортничі» спільно з малолітньою дитиною. Те саме стосується і обвинуваченого ОСОБА_5 , який постійно проживає по сусідству з ОСОБА_6 .

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, як вважає апелянт, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , направлених на незаконний вплив на свідків чи потерпілих.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку захисника, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки вказаний ризик відсутній, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 раніше не судимі, до кримінальної відповідальності притягуються вперше.

Не надавши відповідних доказів, всі твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 будуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих, свідків, чи вчинити інші злочини, зводяться до припущення прокурора, що такі ризики існують, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.
Крім того, захисник, вважає, що прокурором наведені формальні і узагальненні обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу, за відсутності конкретизації.

Обвинувачений ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає про те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята з грубим порушенням процесуальних норм, оскільки суд безпідставно тривалий час продовжує йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не перевіривши належним чином заявлених ризиків та доцільність продовження запобіжного заходу.
Зокрема вважає, що суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, оскільки з 03.04.2022 року не було прийнято жодного рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому ухвали суду від 02.05.2022 року та 27.06.2022 року є незаконними.

Крім того, апелянт зауважує на те, що було порушено його право на захист, оскільки він не отримував копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням обвинувачена ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та застосувати запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання у нічний час доби за місцем реєстрації: АДРЕСА_4 , можливо із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена зазначає про те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням процесуальних норм.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав лише на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування.
Як вважає апелянт, суд не перевірив належним чином заявлених ризиків та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не прийняв до уваги, що ОСОБА_6 на утриманні має малолітню дитину, доньку ОСОБА_10 , а також судом не враховано ряду тяжких захворювань у обвинуваченої, що унеможливлюють її тримання під вартою.

Також обвинувачена ОСОБА_6 звертає увагу на те, що було порушено її право на захист, оскільки вона не отримувала копію клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а саме доказів про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу кожного із обвинувачених, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Що ж стосується прохання апелянтів щодо пом`якшення обвинуваченим запобіжного заходу, з урахуванням наведених ними даних про особу кожного із них, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою містить у собі належні мотиви для його ухвалення, з урахуванням вимог, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, в тому числі з урахуванням даних про особу кожного із обвинувачених, а тому колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для визнання оскаржуваної ухвали незаконною або необґрунтованою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до 23 серпня 2022 року включно, залишити без змін, а їх апеляційні скарги, та їх захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також їх захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 23 серпня 2022 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/7178/22

Номер провадження : 11-кп/824/2709/2022
Категорія : ч. 3 ст. 187 КК України
Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_11
Доповідач - суддя ОСОБА_1