Справа № 761/7626/22
Провадження № 1-кс/761/4316/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу законного представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИЛА :
В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга законного представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, згідно якої ОСОБА_3 , на думку його законного представника ОСОБА_2 , незаконно утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновків про відсутність підстав, передбачених ст.206 КПК України, для негайної доставки ОСОБА_3 до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, у відповідь на запит Шевченківського районного суду м. Києва, 27 квітня 2022 року на офіційну електронну пошту суду від ДУ «Київський слідчий ізолятор» надійшла фотокопія вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року у справі №361/6846/15-к, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винним у вчинені злочину передбаченого п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, при цьому, стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №?1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених серед інших є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

При цьому, згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Руслан Яковенко проти України», заява №?5425/11 від 04.06.2015, ЄСПЛ зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили, і його можна оскаржити. У своїй практиці Суд постановляв, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

Вищезазначена позиція цілком узгоджується також з рішенням «Вемгофф проти Німеччини», за заявою №?2122/64 від 27.06.1968 у якому Європейський суд з прав людини виклав висновок про те, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту.

Також, у справі «Сольмаз проти Туреччини» ЄСПЛ окремо зазначав, що навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Отже, з наданої слідчому судді інформації вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується під вартою на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року у справі №361/6846/15-к, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, при цьому, стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відомостей про те, що вказаний вирок був скасований судом апеляційної інстанції у слідчого судді немає, більш того, зі змісту скарги випливає, що наразі триває процедура апеляційного оскарження.

Тобто, наведене не дає підстав для висновку про існування відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_3 утримується під вартою за відсутності судового рішення, а тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для негайної доставки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Суд вважає за потрібне окремо зупинитись на доводах законного представника ОСОБА_2 щодо небезпеки, яку, на думку законного представника, створює для засудженого ОСОБА_3 перебування у приміщенні ДУ «Київський слідчий ізолятор», у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації стосовно України.

Слід зауважити, що ДУ «Київський слідчий ізолятор», де утримується під вартою засуджений ОСОБА_3 , є режимним об`єктом, де здійснюються посилені заходи безпеки до осіб, які тримаються під вартою. Крім того, розглядаючи вказане питання необхідно врахувати конкретні обставини у даний період часу та особливі правові механізми щодо забезпечення евакуації осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення.

Так, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» із урахуванням продовження строку дії правового режиму воєнного стану згідно Указу Президента № 259/2022 від 18.04.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як: здійснювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обов`язкову евакуацію затриманих осіб, що перебувають в ізоляторах тимчасового тримання; підозрюваних, обвинувачених осіб, щодо яких застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, що перебувають в слідчих ізоляторах; етапування засуджених осіб, які відбувають такі покарання, як арешт, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічне ув`язнення, з установ виконання покарань, розташованих у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, до відповідних установ, які розташовані в безпечній місцевості.

Відповідно до порядку проведення обов`язкової евакуації окремих категорій населення у разі введення правового режиму воєнного стану затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2018 р. № 934 рішення про проведення евакуації засуджених та осіб, взятих під варту, з місцевостей, наближених до районів, де ведуться бойові дії, до відповідних установ для попереднього ув`язнення та виконання покарань, які розташовані в безпечній місцевості, приймається відповідним військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення).

Організація проведення евакуації засуджених та осіб, взятих під варту, покладається на Мін`юст - стосовно підозрюваних, обвинувачених осіб, щодо яких застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, що перебувають у слідчих ізоляторах, засуджених осіб, які відбувають такі покарання, як арешт, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

У разі введення правового режиму воєнного стану у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, проводиться обов`язкова евакуація засуджених та осіб, взятих під варту.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство можна дійти до висновку, що у разі перебування осіб, які утримуються в слідчих ізоляторах в районах де відбуваються активні бойові дії тобто в районах, де існує безпосередня небезпека життю та здоров`ю таких осіб такі особи підлягають евакуації в обов`язковому порядку. Разом з тим перелік таких районів визначається Міністерством оборони України, після чого Міністерство юстиції України, Національна поліція, СБУ, Служба правопорядку через їх територіальні (міжрегіональні, регіональні) органи здійснюють оповіщення про початок евакуації засуджених та осіб, взятих під варту.

Разом з тим, ДУ «Київський слідчий ізолятор» або інші органи не повідомляли суд про початок евакуації осіб, взятих під варту з приміщення слідчого ізолятора.

Відповідно до ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Наразі Збройні Сили України гідно захищають територію України, зокрема і її столицю місто Київ. При цьому від офіційних представників Збройних Сил України заяв про існування реальних ризиків проведення найближчим часом повномасштабних бойових дій у середмісті Києва, де розташований Київській СІЗО, що створює безпосередню небезпеку життю та здоров`ю ув`язнених осіб, не було. При цьому суд наголошує, що об`єктивних підстав критично сприймати позицію військово-політичного керівництва України щодо оперативної ситуації в місті Києві чи підстав піддавати сумнівам компетентність та реальну спроможність Збройних Сил України щодо захисту території України, зокрема і її столиці міста Києва не існує, суд повністю довіряє Збройним Силам України та закликає до такої ж довіри і інших учасників провадження.

Враховуючи ці обставини слідчий суддя приходить до висновку, що заявником не наведено доказів, що перебування засудженого у приміщенні ДУ «Київський слідчий ізолятор» неможливе у зв`язку з існуванням реальної загрози його життю та здоров`ю.

Відповідно до ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що оцінка та перевірка законності вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року у справі №361/6846/15-к не входить до повноважень слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, а може бути здійснена виключно Київським апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги на таке рішення у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Таким чином, на час надходження до Шевченківського районного суду м. Києва скарги законного представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що останній утримується під вартою без відповідних на те підстав, рішення суду, та підлягає доставці до суду і звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України, тому у слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва відсутні підстави для реагування в порядку ст.206 КПК України.

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА :
відмовити у постановленні ухвали про негайну доставку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Матеріали скарги повернути ОСОБА_2 .

Ухвала на підставі ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1