Справа № 309/3841/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/257/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000790 про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 289, ст. 126-1 КК України, на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, до 29 червня 2022 року включно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 289, ст. 126-1 КК України, в якому прокурор Хустської окружної прокуратури звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. У клопотанні прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2020, приблизно о 18:30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись на території продовольчої бази ПП « ОСОБА_6 », по вул. Тімірязєва, 10, у м. Хуст, незаконно заволодів з автомобiльноi стоянки, вантажним автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , який належав ПП « ОСОБА_6 », на правах приватної власності, після чого, керуючи автомобілем, по вулиці Вітровій у м. Хуст, не справився з керуванням та допустив зіткнення з електричною опорою, таким чином пошкодивши транспортний засіб, який після скоєння дорожньо - транспортної пригоди повернув на стоянку ПП « ОСОБА_6 ». У подальшому, не припиняючи своi злочинні дії, 07.11.2020, приблизно о 22:30 год, ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно знаходячись на території продовольчої бази ПП « ОСОБА_6 », по вул. Тімірязєва, 10, у м. Хуст, незаконно заволодів з автомобільної стоянки, автомобілем марки «BA3» д. н. з. НОМЕР_2 , що належав ПП « ОСОБА_6 », на правах приватної власності, після чого, керуючи автомобілем, по вул. Вітровій, у м. Хуст був затриманий працівниками СРПП №2 Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області. У клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та вказує на необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, визначені ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на наведене, прокурор вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В ухвалі суд зазначив, що зважаючи на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також враховуючи той факт, що на момент розгляду клопотання судове слідство у справі не розпочато, потерпілі та свідки не допитані, а тому і надалі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити iншi кримінальні правопорушення. Тому, задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, на переконання суду, відносно ОСОБА_5 доцільним буде продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 29 червня 2022 року включно без визначення застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу суду на те, що його матір потребує допомоги, оскільки більше восьми місяців через хворобу прикута до ліжка, доглядати за нею немає кому, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, дружина обвинуваченого разом з дітьми виїхали за кордон, залишивши хвору матір. Наразі єдиним опікуном матері є ОСОБА_5 . Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обвинуваченому обрати запобіжний захід нічний домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що орган прокуратури належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак прокурор подав клопотання про проведення судового засідання без його участі. Разом із тим, обвинувачений не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі як прокурора, так і захисника.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ( ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох не тяжких та двох тяжких злочинів, за що йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років із конфіскацією майна або без такої), дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, постійного джерела доходів не має), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з огляду на те, що такі наразі судом не допитувалися; враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі доведення його вини, стороною обвинувачення доведено існування ризику переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; враховуючи кількість кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_5 , є підстави вважати про можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, продовження тих, у вчиненні яких він обвинувачується, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не вчинятиме інші кримінальні правопорушення і не продовжуватиме ті, у вчиненні яких обвинувачується, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що його матір потребує допомоги, оскільки більше восьми місяців через хворобу прикута до ліжка, доглядати за нею немає кому, так як через запровадження в Україні воєнного стану його дружина разом із дітьми виїхали за кордон, залишивши хвору матір, і наразі він являється єдиним опікуном матері, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ці доводи не підтверджені жодними доказами, зокрема стороною захисту не надано доказів, які б із достовірністю підтверджували наведені обвинуваченим факти та свідчили про те, що у хворої матері обвинуваченого ОСОБА_5 немає інших осіб, які б могли опікуватися нею.

При цьому, апеляційний суд вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід із врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й на такі не посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки один із інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, пов`язаний із застосуванням насильства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати ті, у вчиненні яких обвинувачується, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилався обвинувачений під час її розгляду.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 289, ст. 126-1 КК України, ОСОБА_5 , строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, до 29 червня 2022 року включно, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: