Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2197/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.08.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000280 від 14 квітня 2020 року) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває одна неповнолітня дитина, приватного підприємця, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 14 квітня 2020 року близько 13 години 20 хвилин знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час розмови з ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних з образливими (на думку обвинуваченого) висловлюваннями в його бік ОСОБА_4 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_4 та наніс йому два удари кулаками правої та лівої рук в обличчя.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірних покривах верхньої губи справа, крововиливу на слизовій оболонці верхньої і нижньої губ справа, синця на шкірних покривах нижньої губи зліва та крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва.

Тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів на шкірних покривах та слизовій оболонці губ ОСОБА_4 мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як 6 днів і за цією ознакою у відповідності п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6» МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене частиною 1 статті 125 КК України, як умисне легке тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що 14.04.2020 року у обідній час він на власному автомобілі проїжджав біля будинку в якому проживає ОСОБА_4 . У цей час ОСОБА_4 знаходився біля будинку. Тоді він зупинився, вийшов з машини та підійшов до нього для розмови з приводу обставин, які висвітлювались у засобах масової інформації. У розмові він його попередив про кримінальну відповідальність. Після розмови він відштовхнув його від себе рукою, а сам сів у машину та поїхав. Поштовх руки прийшов на верхню частину тіла потерпілого. Умисно тілесне ушкодження потерпілому не спричиняв. Раніше коли він був народним депутатом України разом з ним працював ОСОБА_4 , виконував обов`язки у сфері медіа-напрямку. На чергових виборах ОСОБА_4 будучи його опонентом під час виборчого процесу дискредитував його, як особистість та політика. Йому невідомо чи є у ОСОБА_4 причини його обмовляти.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкриміновано органом досудового слідства, доводиться наступними доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні підтвердив обставини обвинувачення та пояснив про те, що 14 квітня 2020 року у обідній час повз будинок в якому він проживає на автомобілі проїжджав ОСОБА_5 . Зупинившись біля нього ОСОБА_5 знаходячись у автомобілі через відкрите вікно почав йому погрожувати. Після ОСОБА_5 вийшовши з автомобіля, підійшов до нього та руками наніс йому два удари по обличчю. У подальшому ОСОБА_5 сівши у автомобіль поїхав, а він пішов на роботу. Того ж дня, по завершенню робочого часу він звернувся до поліції та написав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Місце де відбулась подія проглядається з другого поверху будинку в якому він проживає. Свідком події була його цивільна дружина ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні стверджено про те, що вона проживає разом з ОСОБА_4 . На весні 2020 році у після обідній час ОСОБА_4 пішов на роботу. Вона через вікно будинку побачила, що коли ОСОБА_4 вийшов з будинку біля нього зупинився автомобіль ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та наніс ОСОБА_4 декілька ударів по обличчю. Після чого вона вибігла на вулицю. У цей час ОСОБА_5 вже сів у автомобіль. У розмові з нею ОСОБА_4 повідомив, що з ним все добре та пішов на роботу. Конфлікт мав місце через публікації у мережі «Фейсбук». У вечері коли ОСОБА_4 прийшов додому на його обличчі вона помітила садна.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили обставини зазначені у протоколі проведення слідчого експерименту від 16.04.2020 року, який ними як понятими підписано (а.п.118-124 т. 2).

Крім цього вина обвинуваченого доводиться наступними доказами:

- заявою від 14.04.2020 року ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення, у якій заявник викладає обставини за яких йому було спричинено обвинуваченим тілесні ушкодження (а.п. 117 т.2);

- протоколом проведення слідчого експерименту 16.04.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_4 , під час проведення якого потерпілий послідовно вказав на місце події та за яких обставин йому було спричинено обвинуваченим тілесні ушкодження (а.п. 118-124 т. 2);

- протоколом проведення слідчого експерименту 16.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_7 , під час проведення якого свідок послідовно вказала на місце події та за яких обставин обвинуваченим було спричинено потерпілому тілесні ушкодження (а.п. 126-131 т. 2);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 25 від 05.06.2020 року стверджується, що у ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірних покривах верхньої губи справа, крововиливу на слизовій оболонці верхньої і нижньої губ справа, синця на шкірних покривах нижньої губи зліва та крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею за ударним механізмом спричинення, яким могла бути стиснута в кулак рука сторонньої людини. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати як у вертикальному чи близькому до нього положенні, так і в горизонтальному чи близькому до нього положенні, обличчям повернутий до травмуючого предмету. За давністю виникнення вказані тілесні ушкодження відповідають строку події, що мала місце 14.04.2020. Тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів на шкірних покривах та слизовій оболонці губ ОСОБА_4 мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як 6 днів і за цією ознакою, відповідно до п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6» МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності (а.п.154-158 т. 2).

Твердження сторони захисту про неналежність та недопустимість досліджених в судовому засіданні доказів сторони обвинувачення суд відхиляє (а.п. 72-78 т. 3).

Так, судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що показання потерпілого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є недостовірними, суперечать дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам.

Крім цього, стороною захисту в порядку ч. 2 ст. 96 КПК України не було доведено недостовірність показань свідків шляхом подання показань, документів, які підтверджують репутацію свідків, зокрема, щодо їх засудження за завідомо неправдиві показань, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка/свідків.

Відповідно до речення другого частини 4 статті 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, у зв`язку з чим суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Суд за наслідками судового розгляду встановив причино-наслідковий зв`язок між умисними діями обвинуваченого та отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень, а надані в судовому засіданні 02.02.2022 року показання свідка ОСОБА_10 не враховує та визнає їх недостовірними.

Так, за змістом показань свідок ОСОБА_10 ствердив про те, що під час розмови яка відбувалась між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 він знаходився на території будинку в якому проживає ОСОБА_5 та обрізав виноград. Під час їх розмови, яка тривала 6-7 хвилин, він не бачив щоб хтось з них наносив удари. У подальшому ствердив, що їх розмова тривала близько 8 секунд. Він бачив як ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_4 (в межах грудної клітини).

Показання свідка не спростовують дослідженні у своїй сукупності докази сторони обвинувачення та є припущенням того, що обвинувачений під час поштовху потерпілого удари йому не наносив.

Крім цього, свідок є найманим працівником обвинуваченого. Під час надання показів висловлювався невпевнено, непослідовно, стверджував, що огороджувальний паркан території на якій він знаходився становить близько 1 метра 60 сантиметрів, а його зріст становить 1 метр 72 сантиметри. У свою чергу під час проведення слідчого експерименту за участю цього свідка слідчим застосовувалось фотографування (а.п.163-170 т. 3). На фотознімках видно, що висота огороджувального паркану території на якій знаходився свідок складає більше 2 метрів, а безпосередньо сам свідок із складністю дістає до її верхньої частини піднятою рукою (а.п. 166 т. 3).

Таким чином, показання свідка ОСОБА_10 визнаються судом недостовірними, які суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим судом обставинам.

Твердження сторони захисту про те, що повідомлення особі про підозру здійснено неналежним суб`єктом, а досудове розслідування здійснювалось поза межами процесуальних строків та не уповноваженою особою суд відхиляє на тій підставі, що такі обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли з урахуванням ст.ст. 36, 37, 38, 39, 39-1, 40, 40-1, 113, 115, 116, 276, 277, 278, 298-4 КПК України.

При викладених обставинах, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачений обвинувачується, це діяння містить склад кримінального проступку, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, обвинувачений винен у його вчиненні та підлягає покаранню, оскільки такий ним вчинено у стані осудності.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення у відповідності до ст.ст. 50, 65-67 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, його тяжкість, дані особистості: у лікарів нарколога, психіатра на Д обліку не перебуває, стан здоров`я, позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Таким чином, з урахуванням наведеного та позиції прокурора, обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Проте обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання з таких підстав.

Судом встановлено, що інкримінований обвинуваченому кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, вчинено 14.04.2020 року.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботами на строк до одного року.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частина 2 статті 12 КК України визначає, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Виходячи з часу вчинення кримінального правопорушення, який інкриміновано обвинуваченому, станом на час ухвалення вироку суду минуло два роки.

Даних проте, що за вказаний період ОСОБА_5 вчинив нове кримінальне правопорушення матеріали справи не містять. Тому обставини, які б зумовлювали переривання строку давності у відповідності до ч. 3 ст. 49 КК України відсутні.

Також матеріали справи не містять даних, що перебіг строків давності у даній справі відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України зупинявся.

Відтак, з огляду на те, що з часу вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України закінчився строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, суд приймає рішення про звільнення особи від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази не визнавались. Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1