Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3719/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 296 КК України ККукрїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 30 березня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:
На розгляді Корольовського районного суді м. Житомира знаходиться обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0001607 від 06 квітня 2020 року відносно ОСОБА_8 .

Останньою ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_8 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 травня 2022 року.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому зазначив, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я людини, судимості не зняті і не погашені, під час вчинення даного злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Дане свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченого звернулась до суду із клопотанням про зміну відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу на особисте зобов`язання, посилаючись на те, що по справі призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, має місце реєстрації та місце, де він зможе проживати на території Житомирської області, ризики на які посилається прокурор відсутні.

Обвинувачений повністю підтримав клопотання свого захисника.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2022 року клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_8 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання залишено без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у виді тримання під вартою , продовжено строк цього запобіжного заходу на 60 діб до 28 травня 2022 року (включно) без права внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання процесуального прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід. Просить звільнити з-під варти в залі суду обвинуваченого ОСОБА_8 . Посилається на те, що вказана ухвала є такою, що підлягає скасуванню як постановлена з порушенням кримінального процесуального закону та не містить інших доводів про існування ризиків заявлених 17.04.2020р. не день обрання запобіжного заходу вперше, для тривалого застосування найсуворішого застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 .. Вказує, що судом першої інстанції в рішенні не надано оцінки такій обставині як те, що ОСОБА_8 є інвалідом II групи внаслідок психічного захворювання з дитинства і під час досудового слідства йому не було забезпечено право на захист, відповідно до ст.52 КПК України. ОСОБА_8 має психічні вади, внаслідок чого є інвалідом з дитинства і практично не читає, а лише має навик ставити підпис та писати прізвище, ім`я по батькові. Отже було порушено принцип презумпції невинуватості та принцип безсторонності суду і принцип змагальності. Під час розгляду даного клопотання жоден ризик про які вказував прокурор при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 не настав, документи складені в межах кримінального провадження знаходяться в розпорядженні прокурора та суду, речових доказів на день завершення досудового слідства не було встановлено. В частині ризику впливу на потерпілого та свідків є спростовним, так як погано пам`ятає інформацію, а коли йому відкривали матеріали кримінального провадження, то поставив підпис і не читав, так як немає освіти. ОСОБА_8 все життя має психічні вади, у нього було діагностовано розумову відсталість, згідно МКХ 10 (раніше ця хвороба називалася дебільність, що є одним із критеріїв визначення ступеня олігофренії).І суд повторно з мотиву настання припущень за версією прокурора, що ніби ОСОБА_8 негативно буде себе вести в суспільстві, буде ухилятися від суду, й з метою запобігти зміні місця проживання (дане право є прямою гарантією Конституції України) застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою. Стороною обвинувачення не вчинено жодної дії для спростування факту наявності чи відсутності психічних вад у ОСОБА_8 в період вчинення правопорушення в якому його обвинувачують. ОСОБА_8 є громадянином України, інвалідом II групи з дитинства, отримує пенсію, має власні кошти для існування, тому наявне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (це адреса реєстрації осіб, які не мають власного житла), надає можливість отримувати пенсію*Стороною захисту в 2021 році було надано документи, які підтверджують факт надання можливості безперешкодного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Обвинувачений все своє свідоме життя - з народження прожив у місцях несвободи - це спецінтернати та проходив лікування в психоневрологічних закладах, та жив там про, що суду було надано відповідні докази стороною захисту. ОСОБА_8 суд першої інстанції ігнорує факт наявності психічних вад у останнього, щоб в подальшому не надавати оцінку дотримання його прав як підозрюваного під час досудового розслідування та оцінки доказів на момент винесення вироку. Судом першої інстанції взято до уваги абстрактні припущення насталім ризиків про які прокурор зазначив в клопотанні, котрі жодним чином не підтверджені належними доказами, про можливість існування ризиків. Припущення, що він буде вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення у якому підозрюється - також жодним чином не підтверджені та не можуть бути підтверджені, бо це лише припущення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з викладених в ній мотивів, просили задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника, зазначив, що все ж існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно частини 3 даної норми, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положеннями ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ч. 5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання, зазначених вимог закону було дотримано.

Прокурором під час апеляційного провадження було конкретизовано, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, а саме у вчиненні насильницького злочину із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень),за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також факт. ОСОБА_8 раніше обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та відбував покарання в місцях позбавлення волі, за місцем свого проживання ( АДРЕСА_3 ) тривалий час не проживав. Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними в інкримінованому злочині за ч.4 ст.296 КК України, та що судовий розгляд ще не закінчено, а також можливість зміни обвинуваченим місця свого проживання та ухилення від процесуальних обов`язків, намір певної особи щодо надання обвинуваченому свого власного житла для проживання, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, останній може переховуватися від суду. Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 неодружений, безробітний, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, а тому, в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід про що в апеляційній скарзі клопоче захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , існує ризик, що останній вчинить новий злочин.

Таким чином, вбачається наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Врахуючи наведені вище в цій ухвалі обставин провадження та те, що строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України закінчується, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст. 177 КПК України, та належному виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків, та цілком обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо того, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи з дитинства, а також має місце проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки, хоч і заслуговують на увагу, але, на переконання колегії суддів дані обставини не зможуть запобігти ризику вчинення обвинуваченим нового злочину, враховуючи його особу та наявність судимостей за умисні тяжкі злочини, а так само і ризику переховування від суду. З цих же підстав необґрунтованими є і інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо того, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того слід зазначити, що в судовому засіданні не будь-яких ґрунтовних даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, у тому числі за станом здоров`я, а також те, що на даний час судом призначена стаціонарна психолого-психіатрична експертиза, яка на даний час ще не проведена в зв`язку із воєнним станом в Україні.

Посилання захисника в апеляційній сказі на конкретні рішення Європейського Суду спростовується посиланням на практику Європейського Суду наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та не впливають враховуючи на обставини провадження на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та доцільність в даному випадку на продовження строку тримання під вартою на 60 діб під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2022 року про продовження обвинувачену ОСОБА_8 строку тримання під вартою без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: