1Справа № 335/5886/21 1-кп/335/278/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

провівши в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 20.01.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження, у якому, на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючим у судовому засіданні на обговорення учасників кримінального провадження було поставлено питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

У судовому засіданні прокурор наполягав на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому з утриманням в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор», оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики слідчим суддею, на даний час, не відпали, як наслідок, обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, на його переконання є дійсними.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник вважала достатнім обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 13.06.2022 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.

Для забезпечення участі обвинуваченого у судовому засіданні судом вжито заходів для проведення судового засідання в режимі відеоконференції із ДУ «Дніпровської установи виконання покарань (№4).

Для забезпечення участі перекладача обвинуваченому у судовому засіданні судом вжито заходів для проведення судового засідання в режимі відеоконференції через додаток Zoom.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, та від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи право суддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи право суддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Аналіз норм КПК дає підстави стверджувати, що в переважній більшості ним не регулюється порядок здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, виняток становлять ч. 1 ст. 34 та ст. 615 КПК України.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

На виконання вимог ст. 68 КПК України суд залучив відповідного перекладача обвинуваченому, участь останнього забезпечена судом під час судового засідання.

Поряд із цим, КПК не визначає, яким чином діяти суду у разі, якщо в Україні введений воєнний стан, а учасники кримінального провадження з об`єктивних причин не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.

З цього приводу суд зазначає, що до загальних засад кримінального провадження віднесені, серед іншого змагальність сторін та диспозитивність.

З пояснень обвинуваченого в судовому засіданні слідує, що останній проживає на території України з 1999 року, у судових засіданнях звертається до суду та спілкується з захисником «російською» мовою.

З питань права обвинувачений забезпечений захистом, захисник під час судового засідання доводив перед судом спільну позицію з обвинуваченим про недоцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Так, згідно з ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Суд також зауважує, що ч. 6 ст. 22 КПК зобов`язує суд створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слід констатувати, що в умовах воєнного стану, у зв`язку з безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, суд об`єктивно позбавлений можливості створити сторонам умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, окрім як у спосіб, який би у теперішніх умовах з одного боку забезпечив безпеку учасників кримінального провадження, працівників суду та суддів, а з іншого - дав можливість здійснювати правосуддя в умовах воєнного стану, у т.ч. з метою оперативного вирішення порушених сторонами кримінального провадження питань.

На переконання суду, до таких способів (засобів), зокрема належать: (1) проведення судового провадження в режимі відеоконференції або (2) вирішення окремих питань за відсутності сторін кримінального провадження. Власне, обидва ці способи можуть використовуватись судом в умовах воєнного стану, в залежності від конкретних обставин, що склалися.

Такої ж думки притримується і Верховний Суд у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 7 якого зазначено, що якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

З огляду на це, суд вважає, що розгляд судом питання щодо доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в режимі відеоконференцзв`язку за відсутності повноцінної можливості обвинуваченого спілкуватися з перекладачем, в умовах воєнного стану, не суперечитиме вимогам КПК та загальним засадам кримінального провадження. До того ж це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, обмеження яких згідно зі ст. 64 Конституції України заборонені навіть в умовах воєнного стану, адже обвинувачений забезпечений належним захистом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив наступне.

Так, у судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики судом, на даний час, не відпали, як наслідок, обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, на його переконання є дійсними.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Так, попередніми ухвалами слідчих суддів та суду була встановлена наявність існування ризику можливого переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків у кримінальному провадженні, які наразі не допитані.

Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування зазначених ризиків виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КПК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_4 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд на цій стадії не вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, висунутого щодо ОСОБА_4 , поза як таке може бути здійснене лише за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, оцінюючи тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, один з яких є особливо тяжким, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років.

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено, тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Суд наголошує увагу на тому, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.

Крім того, відповідно до ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Судове засідання відбувається у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. У разі необхідності окремі процесуальні дії можуть вчинятися поза межами приміщення суду.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, за можливістю з утриманням в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжити на 60 днів, з 10 червня 2022 року по 08 серпня 2022 року включно, (за можливістю з утриманням в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор»).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1