КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/2956/18 Провадження № 11-кп/824/1232/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 009833 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Буча Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити їй покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді двох років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на один рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_14 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 рокуОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 358 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одна тисяча сімсот гривень.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями строком на один рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями строком на два роки;
- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями строком на два роки
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задоволено частково та стягнено з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Руш» суму матеріальної (майнової) шкоди у розмірі шістсот сорок одну гривню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вироком також вирішене питання речових доказів та процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості.
Апелянт звертає увагу на те, що судом визнано доведеним, що між ТОВ «РУШ» та ОСОБА_7 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого ОСОБА_7 бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності та збереження довірених їй товарно-матеріальних цінностей товариства.
Однак суд, призначаючи додаткове покарання, заборонив ОСОБА_7 обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, яких обвинувачена на момент вчинення кримінальних правопорушень не виконувала.
Таким чином, апелянт вказує, що встановивши ОСОБА_7 таку заборону, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 55 КК України, оскільки обвинуваченій необхідно було призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , апелянт не погоджується з вироком суду, вважає його таким, що ухвалений без належного дослідження усіх обставин, які мають значення для справи, що призвело до неповноти судового розгляду та, як наслідок, до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишились пояснення ОСОБА_7 щодо фактичних обставин справи, а саме те, що нею дійсно були складені та підписані заяви про повернення товару та акти видачі грошових коштів з метою уникнення накладення фінансових санкцій на персонал магазину, у зв`язку з викраденням товару з полиць магазину недобросовісними покупцями.
Захисник пояснює, що ОСОБА_7 працювала на посаді адміністратора у магазині «ЄВА 358», у жовтні 2017 року вирішила звільнитися, всі посадові особи підписали її обхідний лист окрім співробітника служби безпеки ТОВ «РУШ» ОСОБА_12 . На запитання, чому він відмовляється його підписати, останній повідомив, що ОСОБА_7 має заплатити кошти у розмірі 800 гривень ніби то недостачі і лише тоді він підпише обхідний лист, на що остання не погодилася, оскільки грошові кошти не брала. Тоді вона звернулася в поліцію із заявою про те, що не може звільнитися з роботи, оскільки їй не підписують документи та не віддають трудову книжку.
Апелянт вказує, що обвинувачена здійснила два повернення за палетку і помаду, не отримуючи грошові кошти з каси, пробивала товар, якого по інвентаризації не вистачало, для того щоб персонал не платив за недостачу, таким чином проводила взаєморозрахунок товару який було вкрадено, замінюючи його на товар, який ОСОБА_14 особисто клала на полицю (особисте майно), однак грошей із каси магазину ніхто не брав.
Захисник зазначає, що у поданій 06 листопада 2017 року ОСОБА_12 заяві про вчинення кримінального правопорушення вказано про те, що ОСОБА_14 28 серпня 2017 року використовуючи службове становище привласнила грошові кошти у сумі 389 грн., що належать магазину «ЄВА 358», що у місті Києві.
Однак станом на день подачі заяви про кримінальне правопорушення було складено два акти інвентаризації: від 12 вересня 2017 року (сума недостачі 389 грн.) та від 07 жовтня 2017 року (сума недостачі 471 грн.).
Тож, як вважає захисник, ОСОБА_12 , якому було достовірно відомо про два акти інвентаризації, які він і підписував, свідомо приховав недостачу на суму 471 грн. З цього можна зробити висновок, що цей товар був у наявності, однак у подальшому його просто було дописано у цивільному позові, щоб штучно збільшити розмір вимог та списати цей товар, який можливо у подальшому було викрадено з магазину.
Щодо актів інвентаризації від 12 вересня 2017 року та від 07 жовтня 2017 року, то апелянт зазначає, що у них не вказано за який період виявлено недостачу, та чи була тоді зміна, коли працювала ОСОБА_15 .
Крім того, захисник звертає увагу на те, що у цих актах зазначена посада керуючий магазином «ЄВА 358» ОСОБА_16 , в той час, як відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_16 від 30 січня 2018 року, остання зазначає, що перебуває на посаді керуючого магазину «ЄВА 358» з 17 жовтня 2017 року.
Як зазначає апелянт, у акті інвентаризації від 12 вересня 2017 року вказано неправдиві відомості, також у цьому акті не вказано за який період проводиться інвентаризація, на підставі якого наказу чи розпорядження.
Таким чином, захисник вважає, що акти інвентаризації від 12 версеня 2017 року та від 07 жовтня 2017 року є недопустимими доказами, а викладені у них обставини не відповідають дійсності.
Апелянт звертає увагу на формулювання обвинувачення, зокрема на те, що в один день, 28 серпня 2017 року, ОСОБА_14 привласнила грошові кошти у сумі 389,00 грн. та у сумі 252,00 грн., а під час проведення інвентаризації 12 вересня 2017 року змогли знайти лише відсутність товару на суму 389,00 грн., а іншу недостачу на суму 252,00 грн., було виявлено лише під час інвентаризації 07 жовтня 2017 року, тобто майже через місяць.
Посилаючись на ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» захисник зазначає, що для підтвердження обставин зазначених у обвинувальному акті, необхідно було звірити денний звіт з реєстратора розрахункових операцій з метою підтвердження недостачі коштів у касі, однак, ні прокурором, ні потерпілим не додано до матеріалів кримінального провадження таких звітів, які б дійсно підтверджували недостачу готівкових коштів у касі магазину.
Щодо актів інвентаризації, то, як вказує апелянт, вони не підтверджують, чи дійсно ОСОБА_14 привласнила з касового апарату магазину «ЄВА 358» грошові кошти, тим більше, що у цих актах не зазначено за який період виявлено недостачу, та чи була це зміна, коли працювала ОСОБА_7 .
Крім того захисник звертає увагу на те, що у магазині встановлено камери відеонагляду, переглянувши які можна було б з упевненістю сказати, чи відбулось привласнення грошових коштів із касового апарату магазину «ЄВА 358», чи ні, однак таких доказів суду надано не було.
Щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України, то апелянт, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 760/87614/16-к, зазначає, що заява про повернення майна та акт видачі грошових коштів не є офіційними документами, оскільки вони не відповідають вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України. Крім того такі документи як заява та акт будь-яким законом чи підзаконним нормативно-правовим актом не передбачені.
Як вважає захисник, заява про повернення майна та акт видачі грошових коштів за свою суттю є внутрішнім документом підприємства для обліку майна (товарів) та грошових коштів, отже у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 згідно наказу № 228-КП від 01 грудня 2016 року, обіймаючи посаду адміністратора торгового залу магазину «ЄВА 358» ТОВ «Руш», розташованому за адресою: м. Київ пр. Перемоги, будинок 136, відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 01 грудня 2016 року, складеного між нею і ТОВ «Руш», будучи матеріально-відповідальною особою, постійно виконуючою адміністративно-господарські повноваження, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення підроблення офіційного документа, з метою його подальшого використання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання вчинила підроблення офіційного документа з метою його використання та привласнення грошових коштів, які були їй ввірені.
Так, ОСОБА_7 28 серпня 2017 року, у невстановлений час, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА 358», розташованому за адресою: м. Київ пр. Перемоги, будинок 136, будучи матеріально-відповідальною особою, за відсутності покупця магазину, вчинила підроблення офіційних документів, та, використовуючи типові бланки заяви і акта видачі грошових коштів по чеку № 133618, внесла неправдиві відомості щодо особи покупця магазину, оформивши вказаний акт видачі грошових коштів на своє ім`я. При цьому, знаючи, що покупець по чеку № 133618 не повертав майно до магазину «ЄВА 358», а саме: палетку для губ «Лореаль колор Річ Нюд», штрих-код 733, ОСОБА_7 власноручно внесла неправдиві відомості до заяви про повернення майна від імені касира ОСОБА_17 , а також власноручно внесла неправдиві відомості до акту видачі грошових коштів від імені покупця по чеку № 133618, з метою їх подальшого використання. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 надала до централізованого відділення бухгалтерії ТОВ «Руш» завідомо підроблені нею документи: заяву та акт видачі грошових коштів по чеку № 133618, що стало в подальшому підставою привласнення нею грошових коштів в сумі 389 грн. 00 коп. (з ПДВ), що належать ТОВ «Руш». Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на привласнення чужого майна, а саме: грошових коштів в сумі 389 грн. 00 коп. (з ПДВ), що належать ТОВ «Руш», бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 привласнила з касового апарату магазину «ЄВА 358» грошові кошти в сумі 389 грн. 00 коп. (з ПДВ), що в подальшому було виявлено під час проведення інвентаризації у приміщенні магазину «ЄВА 358» товарно-матеріальних цінностей, які належать ТОВ «Руш» , згідно акту інвентаризації від 12 вересня 2017 року.
За аналогічних обставин ОСОБА_7 28 серпня 2017 року, у невстановлений час, знаходячись у приміщенні магазину «ЄВА 358», розташованому за адресою: м. Київ пр. Перемоги, будинок 136, будучи матеріально-відповідальною особою, за відсутності покупця магазину, повторно вчинила підроблення офіційних документів, та, використовуючи типові бланки заяви і акт видачі грошових коштів по чеку № 136112, внесла неправдиві відомості щодо особи клієнта магазину, оформивши вказаний акт видачі грошових коштів на своє ім`я. При цьому, знаючи, що покупець по чеку № 136112 не повертав майно до магазину «ЄВА 358», а саме: помаду для губ «Буржуа Руж Едішн Вельвет», штрих-код 438581, ОСОБА_7 власноручно внесла неправдиві відомості до заяви про повернення майна від імені касира ОСОБА_17 , а також власноручно внесла неправдиві відомості до акту видачі грошових коштів від імені покупця по чеку № 136112, з метою їх в подальшому використання. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 надала до централізованого відділення бухгалтерії ТОВ «Руш» завідомо підроблені нею документи: заяву та акт видачі грошових коштів по чеку № 136112, що стало в подальшому підставою привласнення нею грошових коштів в сумі 252 грн. 00 коп. (з ПДВ), що належать ТОВ «Руш». Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на повторне привласнення чужого майна, а саме: грошових коштів в сумі 252 грн. 00 коп. (з ПДВ), що належать ТОВ «Руш», бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 привласнила з касового апарату магазину «Єва 358» грошові кошти в сумі 252 грн. 00 коп. (з ПДВ), що в подальшому було виявлено під час проведення інвентаризації у приміщенні магазину «Єва 358» товарно-матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Руш» ЄДРПОУ від 07 жовтня 2017 року, згідно акту про проведення інвентаризації від 07 жовтня 2017 року.

Під час апеляційного розгляду прокурори та представник потерпілого ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечували, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні підроблення офіційного документа, який видається підприємством, яке має право видавати такі документи, і який надає права з метою його використання та підроблення офіційного документа, який видається підприємством, яке має право видавати такі документи, і який надає права з метою його використання, вчинене повторно, а також привласненні чужого майно, яке було їй ввірене, та привласненні чужого майна, яке було їй ввірене, вчинене повторно та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 не вчиняла інкриміновані їй кримінальні правопорушення. Однак такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, показаннями представника потерпілого та самої ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_7 не заперечує того, що саме вона склала та підписала від імені покупця та касира заяви про повернення товару та акти видачі грошових коштів, та що такі дії були нею вчинені за обставин відсутності фактичного звернення осіб, які придбавали товар.
Поряд з цим захисник зазначає про те, що наведеними діями обвинувачена проводила взаєморозрахунок товару, який було викрадено, замінюючи його на товар, який ОСОБА_7 особисто клала на полицю (особисте майно), при цьому грошей із каси магазину ніхто не брав. Однак такі доводи колегія суддів вважає неспроможними.
Так, за умови, що товар дійсно було викрадено з полиць магазину, а у ОСОБА_7 були аналогічні товари, що їй належали та які вона поклала на полиці замість викрадених, є нелогічним та непереконливим, для чого обвинувачена складала та підписувала заяви про повернення товару та акти видачі грошових коштів.
Крім того, як пояснив в суді представник потерпілого, кожен товар, який є на обліку магазину, має свій штрих-код, що не заперечувала обвинувачена ОСОБА_7 . Отже, за умови, що обвинувачена клала на торгівельні полиці товар, який належить їй замість ніби-то викраденого, то під час інвентаризації мав би бути виявлений товар із іншим штрих-кодом.
Однак, відсутність товару підтверджується актами інвентаризації від 12 вересня 2017 року та від 07 жовтня 2017 року, рахунковими відомостями результатів товарно-матеріальних цінностей на 13 вересня 2017 року та 08 жовтня 2017 року відповідно до яких виявлено недостачу саме тих товарів, на які ОСОБА_7 робила повернення.
Захисник в апеляційній скарзі звертає також увагу на те, що під час проведення 12 вересня 2017 року першої інвентаризації було виявлено недостачу лише одного товару, а саме палетки для губ на суму 389 грн., а під час інвентаризації 07 жовтня 2017 року була виявлена недостача інших товарів на суму 471 грн., при цьому всі кошти за товари, як вважає сторона обвинувачення, були привласнені ОСОБА_7 в один день 28 серпня 2017 року.
Наведені доводи спростовуються показаннями самої обвинуваченої, яка не заперечувала, що двічі підроблювала заяви покупців магазину на повернення товару та акти повернення грошових коштів.
Крім того, у суді апеляційної інстанції представник потерпілого пояснив, що у вересні 2017 року під час проведення планової інвентаризації товару, яка була проведена контрольно-ревізійним відділом компанії, яка має договір з ТОВ «РУШ», було виявлено недостачу палетки, яка значилась в поверненнях. Після цього службою безпеки ТОВ «РУШ» було проведено перевірку для встановлення причин відсутності товарів та під час наступної інвентаризації було виявлено недостачу інших товарів про що також був складений акт.
Таким чином, оскільки проводилась інвентаризація не усіх товарів, а лише окремої категорії, то недостача інших товарів була виявлена не відразу.
Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи захисника про те, що в актах інвентаризації від 12 вересня 2017 року та від 07 жовтня 2017 року зазначені недостовірні відомості, а саме вказівка на те, що ОСОБА_16 займає посаду керуючого магазином «ЄВА 358», оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин стороною захисту надано не було.
Щодо доводів захисника про те, що заява про повернення майна та акт видачі грошових коштів не є офіційними документами, оскільки вони не затверджувались будь-яким законом чи підзаконним нормативно-правовим актом, то, як вбачається із оскаржуваного вироку, суд надав оцінку таким доводам та правильно зазначив, що такі документи видані ТОВ «Руш» магазин «ЄВА 358», яке має право їх видавати і ці документи надають певні права, отже і заява про повернення майна і акт видачі грошових коштів є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.
Доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах справи відеозаписів з камер відеоспостереження та денного звіту з реєстратора розрахункових операцій, як єдиних доказів на підтвердження зазначених в обвинувальному акті обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими та звертає увагу на те, що такі докази не є виключними для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їх кримінальних правопорушень, оскільки наявні в цьому кримінальному провадженні інші докази, наведені у вироку, у своїй сукупності доводять факт привласнення ОСОБА_7 грошових коштів ТОВ «Руш» та підроблення офіційних документів.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що всі докази, якими суд обґрунтовував свій висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для ухвалення обвинувального вироку з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.
Рішення суду про призначення ОСОБА_7 остаточного основного покарання у виді трьох років позбавлення волі із одночасним звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на один рік відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України тає достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Поряд з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями в повній мірі не врахував обставини справи та не дотримався вимог ст. 55 КК України.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження на момент вчинення кримінальних правопорушень між ТОВ «РУШ» та ОСОБА_7 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого ОСОБА_7 бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності та збереження довірених їй товарно-матеріальних цінностей товариства.
В той же час, суд призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями, яких вона на момент вчинення кримінальних правопорушень не виконувала.
Допущена судом першої інстанції помилка в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання підлягає виправленню шляхом зміни вироку суду в цій частині.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, змінити.
Призначити ОСОБА_7 : за ч. 1 ст. 191 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на один рік; за ч. 3 ст. 191 КК України додаткове покарання у виді двох років позбавлення права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.
Рішення суду про застосування ч. 1 ст. 70 КК України викласти в такій редакції: «за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_14 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на два роки».

У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_4