ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 614/79/21 Номер провадження 11-кп/814/769/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0005218 від 13.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і громадянина Республіки Молдова, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 07 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано обраховувати з моменту його затримання, з 07 липня 2021 року.

По справи вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, 12 вересня 2020 року приблизно о 23:10 год., ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування транспортним засобом, керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2103, д.н. НОМЕР_1 , чим грубо порушив вимоги п.п. 2.1-А, 2.9-А Правил дорожнього руху України, та рухався по вул. Миру в с. Піски-Радьківські Борівського району Харківської області, зі сторони вул. Залізничної в напрямку вул. Центральної, зі швидкістю приблизно 50 км/год.

Під час руху, в районі буд. № 16 по вищевказаній вулиці, ОСОБА_7 діючи з необережності, обрав таку швидкість руху і такі прийоми, при яких втратив контроль над керуванням автомобілю ВАЗ-2103, д.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив виїзд на праве узбіччя по ходу свого руху з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді дерева, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого:

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир вищевказаного автомобілю ОСОБА_8 , який перебував на передньому пасажирському сидінні, від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, згідно висновку судово-медичної експертизи № 302-ІЗт/20 від 06 листопада 2019 року, причиною його смерті стала масивна травма голови несумісна з життям, що супроводжувалася переломом кісток основи черепа, під оболонки та шлуночки головного мозку та його ушкодженням.

Крім цього, пасажир автомобіля ВАЗ-2103, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 366-13/20 від 16 грудня 2020 року отримав середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді вторинно-відкритого осколкового гвинтоподібного перелому правої стегнової кістки на рівні її нижньої третини зі зміщенням кісткових уламків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи просить змінити вирок суду в частині призначеного судом покарання, призначивши 3 роки позбавлення волі, або застосувати положення статті 75 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням на 3 роки. Вказує, що не є соціально-небезпечною людиною, має сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утримання дитину.
Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив пом`якшити призначене судом покарання, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вказував на законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинення іншому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України викладені у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Що стосується в апеляційній скарзі обвинуваченого, твердження про суворість призначеного судом першої інстанції покарання, то вони на переконання колегії суддів, є безпідставними.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.
Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Саме через загальні засади призначення покарання, реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.
У ст. 17 Закону від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обрав законне та найбільш доцільне покарання, виходячи як з характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, даних про його особу, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особистого ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, на невідворотності тяжких наслідків, що наслати, а саме смерті одного з потерпілих.
Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин, суд дотримуючись вимог закону, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність офіційного працевлаштування, має на вихованні неповнолітню дитину.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 суд врахував наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочину),активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілим, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що віднесено судом до обтяжуючих покарання обставин.
Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, та його наслідків, а також дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення покарання із застосування статті 75 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Доводи обвинуваченого про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень статті 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
За змістом ч. 1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Посилання обвинуваченого на наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, позитивної характеристики та відсутність у потерпілих претензій матеріального характеру належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 норм ст. 75 КК України, судом першої інстанції не встановлено і в апеляційній скарзі апелянтом не приведено.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку і зокрема в призначенні покарання із застосуванням положень статті 75 КК України немає, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4