ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1015/22 Справа № 202/7952/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Дніпро

м. ДніпроКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 07 серпня 2022 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 20-00 год. до 06-00 год.; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або місця служби/роботи;
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, у виді можливості переховування від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, працює приватним підприємцем, позитивно характеризується, слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування менш обтяжливого запобіжного заходу здатне забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування своїх доводів посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Вважає, що слідчим суддею не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Вказує про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки відмінностям, що містяться в витягу з ЄРДР та повідомленні про кримінальне правопорушення щодо місця його скоєння, та суперечностям, що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_9 щодо номенклатури, кількості, повного найменування викраденого майна.
Також звертає увагу, що останній лише після проведеного обшуку по АДРЕСА_1 , під час додаткового допиту, повідомив назву та кількість викрадених тютюнових виробів; вказує на зміст протоколу огляду місця події, в якому не зафіксовано слідів зламу та/або пошкодження дверей; те, що висновок експерта складений без згоди власника майна ОСОБА_10 ; показання свідка не відповідають фактичним обставинам справи та даним відеозапису, на якому не видно транспортного засобу та особи водія.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, зауваживши, що ОСОБА_7 не дотримувався належної процесуальної поведінки та своєчасно на виклики не з`являвся; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи підозрюваного, щодо незаконності ухвали слідчого судді, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Так, клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що слідчим відділом ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000488 від 08 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що є тяжким злочином, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
07 червня 2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, обґрунтованість якої підтверджується сукупністю наданих матеріалів, а саме: витягом з ЄРДР; протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом інвентаризації ФОП « ОСОБА_11 »; протоколом огляду місця події від 08 жовтня 2021 року; інформуванням від 13.10.2021 р. (а.с.14-16); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 (а.с.17-18), висновком експерта № СЕ-19/104-22/852 від 11 лютого 2022 року, які в своїй сукупності свідчать про вірогідну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого правопорушення.
Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до більш детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона в обсязі, достатньому для вирішення питання про застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу, підтверджується доказами, зазначеними у клопотанні слідчого, зокрема показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що близько 05:00 годин 08.10.2021 р. він бачив на місці скоєння злочину автомобіль Інфініті, д/н НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_7 , та особу, що керувала даним автомобілем, яка за статурою схожа на останнього.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Доводи ОСОБА_7 , які головною мірою стосуються відсутності достатніх доказів вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів оцінює критично як передчасні, оскільки підозра не є очевидно безпідставною, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині має бути предметом досудового розслідування та судового розгляду.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Що стосується висновку слідчого судді про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_7 ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його колегія суддів вважає обгрунтованим, оскільки останній небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і за нього передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що існування такого ризику може випливати з самого факту небезпідставного кримінального переслідування особи уповноваженим органами держави, а його вагомість має оцінюватись у кожному випадку залежно від обставин, що мають значення.
Так, у контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Оцінюючи з урахуванням наявних у справі відомостей вагомість ризику переховування ОСОБА_7 , колегія суддів, погоджуючись з висновками слідчого судді, вважає, що він існує, втім вірогідність його реалізації є порівняно низькою, а отже він може бути достатньою мірою усунутий шляхом застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, який не є надмірно обтяжливим, у виді домашнього арешту, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу підозрюваного залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4