ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/358/22 Справа № 705/3600/22 Категорія: ст. 181, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар учасники справи:ОСОБА_5
прокурор підозрюваний захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживачого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:
19 вересня 2022 року слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, без можливості внесення застави.

В обґрунтування заявлених в клопотанні вимог зазначив, що 17 вересня 2022 року в світлий час доби близько 17 години 15 хвилини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.05.2022 року був позбавлений права керування транспортними засобами на один рік, здійснював керування автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на мокрому асфальтобетонному покриттю автомобільної дороги сполученням «Умань-Дмитрушки» з боку міста Умань в напрямку села Дмитрушки Уманського району, чим порушив вимоги п. 2.9. а) та п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України.

В цей же час, в попутному із ним напрямку, на правому узбіччі попереду нього рухався пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході подальшого руху, водій ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість в повному обсязі спостерігати за рухом ОСОБА_10 , вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 1.5., 2.3. б) та 12.1. Правил дорожнього руху України.

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі правого краю проїзної частини, де в подальшому допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Згідно довідки наданої КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільради» потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 2-ї, 3-ї, 4-ї, 5-ї плеснових кісток правої ступні зі зміщенням уламків, які відповідно до наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог 12.1. Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілому ОСОБА_10 , середньої тяжкості тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.

17 вересня 2022 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

18 вересня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою обґрунтовувано тим, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2022 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло строком на два місяці, тобто до 20.11.2022 включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 протягом встановленого строку домашнього арешту наступні процесуальні обов`язки:

- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні у будь-якій формі, крім випадків необхідності їхньої участі при проведенні слідчих дій.

Постановлено підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно після його доставлення до місця проживання.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Виконання ухвали покладено на Уманське районне управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні.

Ухвала суду обґрунтована тим, що на думку слідчого судді прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що оскільки ОСОБА_7 усвідомлюючи значення своїх протиправних дій та їх наслідки, обґрунтовано підозрюється у вчиненні необережного нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, то в разі визнання його вини це може бути розцінене підозрюваним більш небезпечним ніж переховування та втеча, а тому є ризик ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, а також наявний ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого з метою зміни останніми показань на його користь.

Слідчий суддя врахував, що ОСОБА_11 будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та позбавленим права керування транспортними засобами, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що вказує на стійке неприйняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки і характеризує його як особу, що становить підвищену суспільну небезпеку, а також свідчить про існування великої вірогідності вчинення нового кримінального правопорушення.

Однак, на думку слідчого судді, прокурором в судовому засіданні не доведено, що лише застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить його належну процесуальну поведінку, та, з урахуванням обставин справи, наявних доказів вчинення злочину та особи підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні має неповнолітню дитину, є раніше не судимим, вважав за доцільне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за місцем фактичного проживання на строк два місяці з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що забезпечить право підозрюваного на належний рівень життя та його належну процесуальну поведінку, в тому числі і неможливість керування транспортним засобом.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2022 року та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без права внесення застави.

У апеляційній скарзі вказує, що судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що слідчим суддею дано неналежну оцінку ризикам та обставинам, що обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що як в самому клопотанні, так і під час виступу прокурора в судовому засіданні були подані всі аргументи щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку апелянта, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчим суддею не враховано встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, характер якого свідчить про стійке неприйняття підозрюваним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності.

Також зазначає, що слідчий суддя не вмотивував належним чином свої висновки про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам статтей 94, 178 КПК України, не оцінив обставини, на які посилався слідчий у клопотанні та додані до клопотання документи у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи та пояснення учасників справи, вивчивши матеріали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на виконання вимог частин 1, 2 статті 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статті 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених частиною 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими такі обставини обґрунтовуються.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених статтею 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя під час розгляду зазначеного клопотання правильно встановив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Відповідно до вимог статей 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та пункту «е» частини 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведення наявності указаних ризиків, проте прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не може запобігти указаним ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді, що до підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою проживання, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом дано неналежну оцінку ризикам та обставинам, які обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурором належним чином доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними. Так, слідчим суддею повно та всебічно досліджено матеріали клопотання, у судовому засіданні заслухано думку учасників справи та надано належну оцінку обґрунтованості підозри та наявності ризиків, вказаних в клопотанні.

Колегія суддів також враховує, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту 20 вересня 2022 року до постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції даних про порушення підозрюваним застосованого обмеження прокурором не надано, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий тримання під вартою, як того просить прокурор.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги прокурором не надано доказів ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, прокурора чи суду під час перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не враховано встановлені обставини кримінального провадження, характер даного злочину та тяжкість наслідків, спричинених ним, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини спростовуються наявними матеріалами справи та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів суттєвими не являються та не можуть бути підставами для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково визначено строком дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 20 листопада 2022 року.

Так, відповідно до частини 4 статті 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 196, ч. 6 ст. 181, ст. 219 КПК України, у зв`язку із повідомленням ОСОБА_7 18 вересня 2022 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 286-1 КК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 18 листопада 2022 року включно.

Згідно з частиною 3 статті 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову.

З урахуванням викладеного, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, належним чином мотивував своє рішення, однак помилково визначив строк дії такого запобіжного заходу до 20 листопада 2022 року, колегія суддів апеляційну скаргу прокурора задовольняє часткового, рішення слідчого судді скасовує та постановляє нову ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 18 листопада 2022 року включно, з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 181, 183, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового слідства, а саме до 18 листопада 2022 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) прибувати до суду, прокурора чи слідчого за кожною вимогою;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні у будь-якій формі, крім випадків необхідності їхньої участі при проведенні слідчих дій.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків до 18 листопада 2022 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали покласти на Уманське районне управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді