Справа № 367/2569/19
Номер провадження 1-кп/373/108/22
УХВАЛА

03 червня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002278 від 17 листопада 2018 року про обвинувачення за ч. 5 ст. 186 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України. Кримінальне провадження відносно нього перебувало на розгляді Ірпінського міського суду Київської області.

До обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду, в тому числі й від 06 квітня 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 05 червня 2022 року.

У відповідності до Розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальну підсудність справ Ірпінського міського суду змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

12 травня 2022 року прокурор Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 . Матеріали кримінального провадження до суду не надійшли.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення та вплив на свідків чи потерпілих. Зокрема, можливість переховування від суду обґрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, будучи зареєстрованим в іншій області, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від суду; обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, що свідчить про систематичність виникнення злочинного умислу та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення; свідки у кримінальному провадженні ще не допитані, ОСОБА_3 відомі їх анкетні дані (місце проживання, місце роботи), тому існує ризик впливу на них з боку обвинуваченого з метою схиляння до зміни їх показань на свою користь; оскільки не встановлено особи двох інших співучасників ОСОБА_3 , існує ризик незаконного на них впливу з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Крім того, до суду надійшло письмове зобов`язання голови Громадської організації «МОЯ НАДІЯ»та Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «ТРАСТ» ОСОБА_7 про згоду на взяття під особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_3 . ОСОБА_7 посилається на те, що ОСОБА_3 є членом даної громадської організації. Вона знає обвинуваченого особисто тривалий час, може охарактеризувати його, як порядного і законослухняного громадянина, професійного фахівця та відповідального працівника. У випадку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистої поруки, зобов`язується поручитися за виконання ним покладених на нього обов`язків у відповідності до ст.194 КПК України та доставити його до органу досудового розслідування або суду на першу вимогу.
Ірпінський міський суд Київської області відновив свою роботу з 20 травня 2022 року відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 30/0/9-22 від 19 травня 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ Ірпінського міського суду Київської області». За цим розпорядженням Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суду Київської області слід забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 19 травня 2022 року включно надійшли на розгляд цього суду відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22.
До суду надійшло лише клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Матеріали кримінального провадження до суду не надходили. Тому Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області розглядає лише клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням письмового зобов`язання громадянки ОСОБА_7 , про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисту поруку. Розгляд будь-яких інших клопотань без матеріалів кримінального провадження є неможливим.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених в клопотанні. Клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку вважає таким, що не підлягає до задоволення, зважаючи на наявність ризиків та неможливості більш м`якого заходу запобігти таким ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 вважають, що клопотання задоволенню не підлягає, є не обгрунтованим. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що жоден із зазначених прокурором ризиків не підтверджені; дані про його судимість не є належними доказами і не можуть бути використанні судом; ряд доказів, зокрема матеріали впізнання, огляду місця події, зібрані з порушенням норм КПК України; до затримання проживав в м. Києві, де і зараз має змогу проживати, має дружину, малолітніх дітей та матір пенсіонерку, має бажання брати участь в територіальній обороні Києва чи займатися волонтерською діяльністю. Також зазначив, що прокурором не надано йому екземпляр клопотання у строк, передбачений КПК України. Просить змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисту поруку громадянки ОСОБА_7 , оскільки він до затримання був членом очолюваної нею громадської організації і брав активну участь у її роботі.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слід перевіряти наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою,

Відповідно до вимог п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків чи потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, має не зняті та не погашені судимості за вчинення злочинів проти власності, після відбуття покарання знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину, що свідчить про систематичність виникнення у нього злочинного умислу та можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Санкція частини 5 ст. 186 КК України передбачає позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років. Доводи прокурора дають підстави вважати, що обвинувачений може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Він не одружений, доказів наявності на його утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, його працевлаштованості немає, що також в сукупності свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків та про можливість ухилення від суду.

Отже, вважаю, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на тяжкість покарання у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, наявний. Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»). У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Щодо ризику впливу на потерпілого та свідків, слід зазначити, що в даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що ризик впливу на них наявний. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, які не встановлені під час досудового слідства і матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.

Крім того, у даній справі ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Враховуючи роз`яснення, надані Верховним Судом у листі № 2/0/2-22 від 03 березня 2022 року, в тому числі й можливість зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснених судом при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, зважаючи на підстави передачі даного клопотання до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, відсутність на час його розгляду в розпорядженні суду матеріалів цього кримінального провадження та причини цього, суд вважає, що доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового провадження.

Таким чином, враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Щодо позиції обвинуваченого ОСОБА_3 про необхідність визнання недопустимим докази наявності в нього попередній судимостей, оскільки він не надавав дозволу на використання таких відомостей, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 КПК України, докази, які стосуються, зокрема, судимостей, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, є недопустимим на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, наявні відомості зазначені прокурором на підтвердження існування ризиків, зокрема можливості вчиненні інших кримінальних правопорушень, а не підтвердження винуватості особи.

Тому при розгляді клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, суд не приймає вищезазначене зауваження ОСОБА_3 .

Щодо зазначення обвинуваченим ОСОБА_3 на порушення прокурором порядку вручення йому даного клопотання, слід зазначити наступне.

Як було встановлено, перед початком розгляду клопотання прокурором не було належним чином дотримано порядку та строку, передбаченого ч. 2 ст. 184 КПК України.

Судом обвинуваченому ОСОБА_3 після вручення прокурором копії клопотання через посадових осіб ДУ «Київський СІЗО» було надано строк, що перевищує 3 години.

Зважаючи на вищезазначене, порушення прокурором норм ч. 2 ст. 184 КПК України, не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Таким чином, суд вважає, що клопотання містить обставини справи, які б змусили дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на даній стадії процесу. Обставин, які б давали підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисту поруку, не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України в даному випадку, оскільки відсутні обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, слід визначити розмір грошової застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За правилами пункту 3 частини 5 статті 182 КПК відносно ОСОБА_3 можливо визначити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 744300 грн. 00 коп., а також, у разі сплати застави, покласти на нього обов`язки, що передбачені ст. 194 КПК.

Керуючись ст.ст.177, 182, 183, 184, 194, 314 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто по 31 липня 2022 року включно, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.

Визначити для ОСОБА_3 заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 744300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.

Після внесення застави звільнити з-під варти ОСОБА_3 , якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Після внесення застави та звільнення з-під варти покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою в даному кримінальному провадженні;

-не відлучатися із місця проживання в АДРЕСА_1 без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками вчинення даного кримінального правопорушення, за винятком часу в період проведення судового провадження; особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження;

-виконувати вимоги військово-цивільної адміністрації за місцем проживання/перебування.

Клопотання про зміну запобіжного заходу та застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1