ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/264/19

Номер провадження 1-кп/495/176/2022

06 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0003697 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Російська Федерація, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого:
- вироком Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 24.10.2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України позбавлення волі на 2 роки, на підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;
- ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 07.03.2018 року згідноЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання;
- 07.05.2018 року був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту Шевченківським відділом Приморського відділу поліції в м. Одеса ГУНП в Одеській області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України до 05.07.2018 року;
- вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.05.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України позбавлення волі на 4 роки 2 місяці,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, при наступних обставинах:
Приблизно о 13 годині 50 хвилин, 15 листопада 2018 року, на розі вулиць Московської та Соборної в м. Білгород-Дністровський Одеської області, побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час розмовляв по мобільному телефону, після чого в ОСОБА_7 виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном.
Так, перебуваючи за вищевказаною адресою, навмисно, діючи з корисливих мотивів, здійснюючи свій неправомірний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 знаючи і розуміючи, що його дії будуть помічені, підійшовши до малолітнього ОСОБА_11 , шляхом ривка відкрито заволодів мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 4A 2/16 GB» imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , в якому знаходилась sim картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 .
Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.
В подальшому, 19 листопада 2018 року в ході огляду приміщення магазину «Точка мобильной связи», за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 27, вилучено мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4A 2/16 GB» imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 .
Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, пояснив, що даний злочин вчинив у відчаї, оскільки, йому не виплатили заробітну плату на будівництві та йому нічим було платити за оренду житла, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень.
Законний представник потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах кримінального провадження міститься заява останньої, в якій вона просила провести судовий розгляд без її участі. Зазначила, що претензій до обвинуваченого немає, вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому покласти на розсуд суду.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням визнання вини обвинуваченою, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена.
Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, є громадянином України, не одружений, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому встановлено, що він: раніше неодноразово судимий, не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.
Суд також приймає до уваги, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого.
Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Крім того, суд враховує, що 06.05.2019 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Тому суд приходить до переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Тому, з огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.05.2019 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 572 грн. за залучення експерта у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2018 року скасувати.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 15, 50, 63, 65, 70, 186 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Засудженого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України призначити засудженому ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 06.05.2019 року та остаточно призначити засудженому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 11 лютого 2019 року.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 572 грн. за залучення експерта у кримінальному провадженні.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4A» - залишити у представника потерпілого ОСОБА_13 .
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2018 року скасувати.
Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_7 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.
Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1