Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/473/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 вересня 2022 року, включно без визначенням розміру застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № 0000010 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою. Обгрунтував клопотання тим, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зникли.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року, ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 вересня 2022 року, включно без визначенням розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що згідно даних, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , останній не працював, перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у період відбуття іспитового строку за попереднім вироком суду, отже є реальні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 залишаючись на свободі, матиме змогу вчинити нове кримінальне правопорушення, враховуючи те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину маючи незняту і непогашену в законному порядку судимість, що в свою чергу вказує на наявність ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді арешту в певний період доби.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 до затримання мав постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він має реєстрацію та є власником даного домоволодіння.

Має ряд тяжких захворювань. Перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного лікування: гіпертонічна хвороба, хронічний пієлонефрит, хронічний гастродуоденіт та кіста копчика.

ОСОБА_8 має двох дітей на своєму утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , 24,05,2013 року народження, та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час навчається у вищому учбовому закладі.

Має на утриманні матір, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , похилого віку, яка має тяжкі захворювання, а тому вона потребує постійного догляду та утримання ОСОБА_8 , постійно працював не офіційно.

Крім того, під час розгляду клопотання не знайшли підтвердження в суді першої інстанції ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Процесуальним прокурором та судом окрім посилання на тяжкість інкримінованого злочину, та усного посилання на інші ризики, тобто судом не в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Приймаючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України залишилися наявними і не зменшилися, та відповідно до вимог ст.178 КПК України також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого.

Проте колегія суддів вважає, що суд формально підійшов до розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та не розглянув належним чином підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання, з носінням електронного засобу контролю.

Так, колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таке рішення не відповідає вимогам статей 177, 178, 199 КПК України, оскільки суд належним чином не вмотивував прийняте рішення, чому менш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Разом із цим, 25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі № 3-68/2018(3846/17,2452/18, 3657/18, 347/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

Метою застосування запобіжного заходу у даному випадку є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції ризики наявні, про те не погоджується з доводами суду щодо неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку прокурора, на даний час існують ризики незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи, а в даному до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не може бути підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення волі - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак, як вбачається з матеріалів, прокурор у своєму клопотання, необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує лише: тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України; а також можливим незаконним впливом свідків, перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з цим, слід відмітити, що об`єктивних даних про те, що обвинувачений може впливати на показання свідків, клопотання прокурора не містить.

Зазначене дає підстави вважати, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що хоч і була підтверджена обґрунтованість підозри та було враховано ризики, однак прокурором не підтверджено, що ризик впливу на свідків також доведений, а тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення буде предметом розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан.

Так, ОСОБА_8 до затримання мав постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він має реєстрацію та є власником даного домоволодіння.

Має ряд тяжких захворювань. Перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного лікування: гіпертонічна хвороба, хронічний пієлонефрит, хронічний гастродуоденіт та кіста копчика.

ОСОБА_8 має двох дітей на своєму утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , 24,05,2013 року народження, та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час навчається у вищому учбовому закладі.

Має на утриманні матір, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , похилого віку, яка має тяжкі захворювання, а тому вона потребує постійного догляду та утримання.

Згідно характеристики Новомиргородського міського голови №5623 від 19.07.2022 ОСОБА_8 характеризується позитивно.

Крім того при цьому колегія суддів також враховує, те що ОСОБА_8 з моменту затримання тобто з 31.05.2022 року будь яким чином не перешкоджав проведенню досудового розслідування та суду, на свідків по справі не впливав, будь яких порушень не допустив. Що підтвердила у судовому засіданні прокурор, на запитання колегії суддів.

Також, апеляційним судом враховується те, що на підтвердження вище зазначених фактів захисником під час апеляційного розгляду було надано підтверджуючі документи, а саме: договір дарування № НВ0149854 від 31 жовтня 1997 року, згідно якого ОСОБА_8 даровано квартиру; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 04 жовтня 2011 року; свідоцтво про народження ОСОБА_12 серія НОМЕР_2 від 24 березня 2015 року, яка є його донькою; свідоцтво про народження ОСОБА_11 серія НОМЕР_3 від 20 червня 2013 року, яка також є його донькою; довідку Новомиргородського міського голови №5625 від 19.07.2022, що дійсно ОСОБА_8 проживає за адресою АДРЕСА_1 та має на утриманні двоє дітей; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_13 , яка є його матір`ю та довідка Новомиргородського міського голови №5624 від 19.07.2022, що дійсно ОСОБА_8 проживає за адресою АДРЕСА_1 та здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_13 ; характеристика Новомиргородського міського голови №5623 від 19.07.2022, що на ОСОБА_8 за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг та заяв не надходило; довідку КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги» Новомиргородської міської ради №1013-11 від 21.07.2022 згідно якої ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку з діагнозами: гіпертонічна хвороба, хронічний пієлонефрит, хронічний гастродуоденіт та кіста копчика. При цьому ОСОБА_8 зазначив, що в санчастині лікар йому повідомив, щоб убезпечити небезпеку його життю та здоров`ю, в умовах СІЗО йому не можуть забезпечити належне лікування та він потребує необхідного операційного втручання, яке в умовах СІЗО йому також забезпечити не можуть.

За таких обставин, відповідно до положень ч.2 ст.181 КПК України обвинувачений ОСОБА_8 , який вчинив кримінальне правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, має право на застосування до нього запобіжного заходу більш м`якого, а саме у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Отже, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», принципи справедливості, рівності та домірності (пропорційності) з метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи обвинуваченого ОСОБА_8 та суспільства, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю та інших обов`язків, який на переконання суду у повному обсязі забезпечить дотримання останнім належної процесуальної поведінки та цілком нівелює можливість реалізації останнім спроб ухилитися від суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню з винесенням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 вересня 2022 року, включно без визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з 17 серпня 2022 року до 24 вересня 2022 року, включно.
З носінням електронного засобу контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 на строк до 24 вересня 2022 року включно, такі обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному проваджені,
- надати можливість працівникам органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 з`являтися в житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Використати електронний засіб контролю.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_8 передати для виконання підрозділу поліції за його місцем проживання - АДРЕСА_1 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 невідкладно прибути до місця свого проживання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню ОСОБА_6 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)