Номер провадження: 11-кп/813/415/22
Номер справи місцевого суду: 523/8616/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року в кримінальному провадженні №0000031 від 03.01.2018 року, щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК Українита йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Вироком суду задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині матеріальної шкоди у сумі 17661 (сімдесят тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 75 коп. та в частині моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено з-під варти в залі Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно вироку витрати за проведення експертизи та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

01.01.2018 року, в період часу з 21:00 год. по 23:00 год., за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раптово виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 виник прямий умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_10 тричі схопив двома руками за плечі ОСОБА_9 , та тричі кинув останню на підлогу, в результаті чого у ОСОБА_9 виникли тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні грудної клітки на рівні третього ребра по передній пахвовій лінії, синця на бічній поверхні грудної клітки на рівні 6-7 ребер по передній пахвовій лінії, синця в поперековій області зліва та по одному синцю на передніх поверхнях в області обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, синці на передній, зовнішній та задній поверхнях в області правого ліктьового суглобу, синця на зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, по одному синцю на задніх поверхнях обох передпліч в нижніх третинах, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В подальшому ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кинув потерпілу ОСОБА_9 на ліжко, при цьому тримаючи кисті її рук своїми руками, наносив їй удари своєю головою в область обличчя та голови, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді, западаючого рубця на спинці носа, синця на нижній повіці лівого ока та закритого перелому кісток носа справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої та зовнішньої стінок правої гайморової пазухи, синця на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на підочну область, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В результаті чого ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синців грудної клітки зліва, обох плечей та передпліч, синці поперекової області зліва та області обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носа справа, забійної рани спинки носа, синця нижньої повіки лівого ока, ушкодження дистального відділу сухожилок двоголового м`яза правого плеча та синця області правого ліктьового суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів верхньої та зовнішньої стінок правої гайморової пазухи та синця повік правого ока з переходом на підочну область, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині вирішення питання щодо цивільного позову шляхом збільшення сум стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_11 в апеляційній скарзі вказує про те, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_10 їй спричинені душевні травми, психологічні переживання та завдано тілесних ушкоджень, тому вважає необхідним стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 120 000 грн. та 17661,00 грн. матеріальної шкоди.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились. Потерпіла ОСОБА_9 подала клопотання про проведення апеляційного розгляду без її участі та просила задовольнити її апеляційні вимоги. Захисник ОСОБА_8 підтвердив про повідомлення обвинуваченого про судове засідання, та не наполягав на його участі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого та потерпілої на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК. Ці обставини потерпілою не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_10 та призначене йому покарання, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 стосовно питання зміни вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, а саме збільшення грошової суми стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди, з посиланням на не врахування судом всіх обставин справи, завданих їй душевних травм та психологічних переживань, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.4 ст.128 КПК форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції вірно визначив необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів в рахунок відшкодування документально підтвердженої матеріальної шкоди в сумі 17661 грн. 75 коп.
Апеляційний суд враховує ту обставину, що потерпіла в апеляційній скарзі погодилася із стягнутою судом першої інстанції матеріальною шкодою в сумі 17661 грн. 75 коп., однак фактично просить ухвалити в цій частині аналогічне рішення, що не потребує зміни вироку.
Стосовно доводів потерпілої ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції при вирішені цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди не взяв до уваги спричинені протиправними діями обвинуваченого їй душевних травм, психологічних переживань та завдання тілесних ушкоджень, то вони є необґрунтованими та спростовуються оскарженим судовим рішення.
Так, при ухваленні вироку суд першої інстанції вірно врахував, що в результаті злочину, потерпілій ОСОБА_9 було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у зазнані фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, душевні страждання, порушення умов її повсякденного життя, спричинення вимушеної перерви у активній соціальній поведінці, особистих планах, та необхідності проходження подальшого діагностування та лікування. Однак, визначений потерпілою ОСОБА_9 розмір моральної шкоди в 40000 грн., суд першої інстанції вірно визнав явно завищеним, та з урахуванням обставин справи, враховуючи майновий стан обвинуваченого, тяжкість тілесного ушкодження, виходячи із засад розумності та справедливості, вважав можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Доводи потерпілої ОСОБА_9 про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 120000 грн, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження в заявлена сума моральної шкоди не доведена потерпілою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11.12.2018 року потерпілою ОСОБА_9 до Суворовського районного суду м. Одеси подано позовну заяву про стягнення з ОСОБА_10 17661 грн. 75 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 40 000 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди (а.п.26-53).
22.07.2019 року потерпіла ОСОБА_9 подала до суду додаткові обґрунтування цивільного позову та просила збільшити позовні вимоги, а саме стягнути з обвинуваченого 69 161 грн. матеріальної шкоди та 120 000 грн. моральної шкоди (а.п.79-85).
03.03.2020 року потерпіла ОСОБА_9 подала додаткові пояснення та знову просила стягнути аналогічну матеріальну та моральну шкоду (а.п.100-105).
З огляду на викладене вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 не дотримано в повній мірі вимог законодавства, що регулюють питання цивільних позовів, збільшення позовних вимог.
Доводи потерпілої ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги попередні спричинення їй ОСОБА_10 протягом тривалого часу тілесних ушкоджень, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ухвалюючи вирок за даним кримінальним провадженням, та вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції вправі лише з`ясовувати обставини та перевіряти докази стосовно обставин даного кримінально провадження.
Інших доводів щодо незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення в частині вирішення цивільного позову, цивільним позивачем в апеляційній скарзі не наведено.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б свідчили про порушення судом норм матеріального права та були підставою для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни вироку, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року, яким ОСОБА_10 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4