Справа №577/2011/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/418/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, інваліда І групи, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просив змінити ухвалу Конотопського міськрайонного суду від 30 червня 2021 року в частині застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом на передачу ОСОБА_8 на піклування членам сім`ї (його матері) з обов`язковим лікарським наглядом.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України за таких обставин :

29.02.2020 року о 21:49 год. до чергового пульту спеціалізованого спостереження Управління поліції охорони в Сумській області ОСОБА_10 надійшло повідомлення про спрацювання тривожної кнопки в житловому будинку АДРЕСА_2 , з власником якого ОСОБА_11 укладено договір №-32 від 01.07.2019 року про охорону майна.

Для з`ясування обставин виклику на місце події був направлений наряд взводу реагування №2 батальйону УПО в Сумській області у складі молодшого інспектора ОСОБА_12 та поліцейського водія ОСОБА_13 .

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII вказані особи є представниками правоохоронного органу та зобов`язані служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку.

Близько 22:10 год. поліцейські УПО в Сумській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виконуючи свої службові обов`язки та перебуваючи у форменому одязі з символікою Національної поліції України, маючи при собі вогнепальну зброю, прибули на місце виклику за вище вказано адресою, та виявили ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та, будучи оголеним до поясу, за допомогою кухонного ножа здійснив самоушкодження в ділянку серця.

Реагуючи на зазначені неправомірні дії ОСОБА_8 у громадському місці ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зробили йому зауваження, вимагаючи кинути ніж, проте, одразу зустріли з його боку супротив, який виразився у нецензурній лайці та погрозах фізичною розправою на їхню адресу, а також демонстративному розмахуванні перед поліцейськими ножем.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 проігнорував законні вимоги працівників правоохоронного органу припинити порушення громадського порядку до нього відповідно де вимог ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» з метою запобігання спробам подальшого самоушкодження та припинення протиправних дій були застосовані спеціальні засоби - сльозоточивий газ «Терен 4M». Однак, це також не зупинило останнього і він, поводячи себе агресивно, з ножем у руках, став рухатися по 2-му пров. Усп.-Троїцької в м. Конотоп в напрямку припаркованого біля узбіччя проїжджої частини, розташованої по вул. Усп.-Троїцькій в м. Конотоп, автомобіля марки «Mercedes-Benz G-класу» під керуванням ОСОБА_14 . При цьому, ОСОБА_8 на неодноразові законні вимоги працівників поліції зупинитися та покинути ніж жодним чином не реагував, та став кидатися до ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , замахуючись на них ножем, демонструючи своє незадоволення їхніми діями як працівників правоохоронного органу, таким чином, погрожуючи їм застосуванням насильства.

Зокрема, прискоривши ходу, ОСОБА_8 замахнувся та намагався вдарити ножем поліцейського ОСОБА_13 , але останній вчасно відреагував та ухилився від удару.

У зв`язку з впертим невиконанням ОСОБА_8 законних вимог поліцейських, враховуючи, що його дії становили реальну небезпеку та могли завдати шкоду, як самому ОСОБА_8 , такі і оточуючим та працівникам поліції, для відбиття нападу та з метою забезпечення особистої безпеки і безпеки інших осіб, а також припинення правопорушення, згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про національну поліцію» ОСОБА_12 був змушений застосувати до ОСОБА_8 табельну вогнепальну зброю. Проте і після її застосування ОСОБА_8 продовжив зближення з працівниками поліції не випускаючи з рук ножа і лише після неодноразових пострілів і травмування, працівникам поліції вдалося зупинити дії останнього та відібрати у нього ножа.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.06.2021 року, клопотання прокурора Конотопської окружної прокуратури про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання ухвалою законної сили не обирався.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою, вказував, що призначені примусові заходи не відповідають особі правопорушника.

Зазначав, що судом було встановлено, що в результаті вистрілів в область ніг ОСОБА_8 отримав поранення в обидві ноги і тривалий час проходив лікування в Конотопській ЦРЛ, після чого йому встановили інвалідність першої групи, на теперішній час він пересувається з допомогою костилів. Після розірвання шлюбу з дружиною через інвалідність вона проживає окремо, а він проживає зі своєю матір`ю, яка є пенсіонером. Крім того, у ОСОБА_8 в результаті недобросовісного лікування неправильно зрослась кістка правої ноги і йому необхідна термінова операція.

Звертав увагу на те, що враховуючи всі ці обставини ОСОБА_8 і його законний представник ОСОБА_9 просили суд застосувати до нього заходи медичного характеру у вигляді передачі на піклування членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, однак суд не взяв це до уваги.

Зазначав, що ОСОБА_8 , працюючи складачем поїздів, в обов`язковому порядку проходив медичні огляди один раз на два роки і ніяких нарікань з боку психіатра до нього не було та на обліку у психіатра він не знаходився, був кращим робітником на ЗД транспорті.

Вважав, що психічний розлад у ОСОБА_8 був не хронічним психічним захворюванням, а тимчасовим помутнінням розсудку в зв`язку зі стресовою обстановкою та вживанням алкоголю.

Разом з тим вказував, що у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ніяких претензій до ОСОБА_8 не має.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності того, що ОСОБА_8 вчинив суспільне небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.345 КК України, в стані неосудності, колегія суддів не перевіряє оскільки вони в апеляційній скарзі учасниками судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність передачи ОСОБА_8 на піклування членам сім`ї (його матері) з обов`язковим лікарським наглядом, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Як слідує з мотивувальної частини ухвали, суд при обранні виду примусового заходу медичного характеру взяв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 100 від 12.04.2021 року, згідно якого ОСОБА_8 страждає та страждав на час скоєння інкримінованого діяння хронічним психічним захворюванням «Рекурентним депресивним розладом (триваючий епізод тяжкий із психотичними симптомами), не може та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може приймати участь в судовому засіданні, проте давати покази з приводу вчиненого не може (неспроможність відтворення подій через амнезію на висоті психозу) (а.с.163-167).

Крім того, відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.513 КПК України та роз`яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» саме суд має визначити їх вид, що спростовує доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді передачі його на піклування членам сім`ї (його матері) з обов`язковим лікарським наглядом.

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст.94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року (справа №219/12156/17) та від 30.05.2019 року (справа №243/4632/17).

З урахуванням викладеного та враховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді передачі його на піклування членам сім`ї (його матері) з обов`язковим лікарським наглядом, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника.

Ті обставини, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, як на підставу необхідності передачі ОСОБА_8 під нагляд його матері, а саме що ОСОБА_8 отримав поранення в обидві ноги і тривалий час проходив лікування в Конотопській ЦРЛ, після чого йому встановили інвалідність першої групи, на теперішній час він пересувається з допомогою костилів. Після розірвання шлюбу з дружиною через інвалідність вона проживає окремо, а він проживає зі своєю матір`ю, яка є пенсіонером. Крім того, у ОСОБА_8 в результаті недобросовісного лікування неправильно зрослась кістка правої ноги і йому необхідна термінова операція. що ОСОБА_8 , працюючи складачем поїздів, в обов`язковому порядку проходив медичні огляди один раз на два роки і ніяких нарікань з боку психіатра до нього не було та на обліку у психіатра він не знаходився, був кращим робітником на ЗД транспорті, то колегія суддів, враховуючи наявний в матеріалах провадження висновок судово-психіатричної експертизи № 100 від 12.04.2021 року, яким ніким не спростований, не може погодитись з доводами захисника.

Таким чином підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.95 КК України особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру має право, за наявності на та підстав, звернутися до суду із заявою про припинення або заміну застосування такого заходу.

Тобто, ОСОБА_8 не позбавлений можливості, у разі необхідності звернутися до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2021 року якою відносно ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4