Справа № 308/6467/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000427 від 21.04.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна, -

В С ТА Н О В И В:
30.05.2022 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000427 від 21.04.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна, за яким він просить: накласти арешт на річ, яку 21.04.2022 року під час проведення огляду місця події у м. Ужгород, навпроти будівлі по вул. Корятовича, 21, де був припаркований автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 із капоту якого було вилучено прозорий зіп -пакет із кристалічною речовиною ззовні схожою на наркотичну, яку було упаковано до спеціального пакету НПУ №PSP 1177277.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

21.04.2022 року о 00 год. 46 хв. працівниками УПП ГУНП в Закарпатській області під час патрулювання за адресою м. Ужгород, вул. Корятовича, біля буд. 21, було зупинено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , де під час поверхневої перевірки, було виявлено один зіп-пакет із кристалічною речовиною білого кольору ззовні схожою на наркотичну.

21.04.2022 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000427 з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення ч. 1 ст. 309 КК України.

В ході огляду місця події від 21.04.2022 року за адресою м. Ужгород, навпроти будівлі по вул. Корятовича 21, де був припаркований автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 із капоту якого було вилучено прозорий зіп-пакет із кристалічною речовиною ззовні схожою на наркотичну, яку було упаковано до спеціального пакету НПУ №PSP 1177277.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час ОМП речі, а саме: прозорий зіп-пакет із кристалічною речовиною ззовні схожою на наркотичну, яку було упаковано до спеціального пакету НПУ №PSP 1177277 - відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містять на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що вище вказані речі, предмети та речовини являюся речовими доказами по даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт, без можливості відчуження, на дані речі, предмети та речовини, оскільки незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
У судове засідання прокурор не прибув, однак в матеріалах справи наявна його заява в якій він просить розгляд справи провести без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1,2,3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №№0000427 від 21.04.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань являється те, що 21.04.2022 року о 00 год. 46 хв. працівниками УПП ГУНП в Закарпатській області під час патрулювання за адресою м. Ужгород, вул. Корятовича, біля буд. 21, було зупинено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , де під час поверхневої перевірки, було виявлено один зіп-пакет із кристалічною речовиною білого кольору ззовні схожою на наркотичну.

Як вбачається з протоколу огляду від 21.04.2022 року, в ході огляду місця події, 21.04.2022 року було виявлено та вилучено з капоту автомобіля невідому речовину, кристалічного походження, білого кольору зовні схожу на наркотичну, яку було упаковано до спеціального пакету НПУ №PSP 1177277.

Згідно письмових пояснень від 21.04.2022 року ОСОБА_4 , слідує, що під час перевірки в нього документів працівниками поліції було проведено поверхневий огляд навколо нього та виявлено на землі сірникову коробку в середині якої знаходився поліетеленовий пакет з білою кристалічною речовиною зовні схожу на наркотичну.

Слідчим суддею встановлено, що до теперішнього часу жодній особі повідомлення про підозру не оголошено, тобто арешт на майно, яке тимчасово вилучене в ході затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, є майном особи, яка не є підозрюваними, обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.
Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 21.04.2022 тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Крім того, як зазначено у ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на викладене у слідчого судді відсутні законні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на речі, які були вилучені під час проведення огляду місця події за адресою м. Ужгород, навпроти будівлі по вул. Корятовича 21, 21 квітня 2022 року, адже прокурор не довів правової підстави для застосування арешту, відтак слід відмовити у задоволенні зазначеного клопотання.

Проте з огляду на той факт, що вилучені речі можуть бути предметами, які вилучені законом з обігу, слідчий суддя не вирішує питання про їх повернення власнику, оскільки вони згідно ч. 7 ст. 237 КПК України підлягають обов`язковому вилученню.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000427 від 21.04.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна.

Ухвала про відмову у накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1