Справа № 383/1433/19
Номер провадження 1-кп/383/12/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської областіклопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000303 від 04.09.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, з повною загальною середньою освітою, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.3 ст.191, ч.1 ст.190, ч.1, ч.3 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
21 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження в частині кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, посилаючись на те, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, пройшов період понад три роки та відсутність обставин, які впливають на зупинення або переривання строків давності.
Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника, просила закрити кримінальне провадження та звільнити її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а саме у зв`язку із закінченням строку давності.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання про закриття кримінального провадження у частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, неявка яких не перешкоджає розгляду справи. Потерпіла ОСОБА_11 подала заяву про розгляд справи без її участі, претензій до ОСОБА_7 не має, віднесла питання покарання на розсуд суду (Т5 а.с.78). Потерпіла ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить доповідна записка судового розпорядника ОСОБА_13 від 29.09.2022 року про неможливість вручення судової повістки так як за вказаною адресою ніхто не відчинив (Т5 а.с.165). Судом враховується, що ОСОБА_12 є особою похилого віку, яка змінила місце свого проживання, про що свідчить зокрема доповідна записка судового розпорядника ОСОБА_14 від 05.05.2022 року (Т5 а.с.79) та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (Т5 а.с. 28,29,133,134), про нове місце свого проживання суд не повідомила, тому її неявка також не перешкоджає розгляду справи. Крім того, за весь час розгляду справи в суді вказані потерпілі в судових засіданнях участі не приймали та рухом справи чи результатом її розгляду не цікавились, що свідчить про їх небажання приймати участь у розгляді справи в суді, тому їх неявка також не перешкоджає розгляду справи.

Потерпілий Кіровоградська дирекції АТ «Укрпошта» та її представник ОСОБА_15 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, неявка яких не перешкоджає розгляду справи (Т5 а.с.157,158, 160, 161).

Дослідивши клопотання захисника та матеріали кримінального провадження в межах, необхідних для його розгляду, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
За змістом обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується зокрема у тому, що відповідно до розпорядження №1916/к від 18.05.2016 року про прийняття на роботу, ОСОБА_7 прийнята на роботу до відділення поштового зв`язку МВПЗ Бобринець Центру обслуговування споживачів №13 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта». Під підпис ОСОБА_7 ознайомлено з посадовими інструкціями листоноші 3 класу. Згідно п.2.1.2 вказаної інструкції листоноша доставляє адресатам поштові відправлення, пенсії та грошову допомогу, поштові перекази, періодичні друковані видання, рекламні та інформаційні видання, рахунки та оплату за різні послуги, згідно з Порядком пересилання поштових відправлень, Положенням про поштовий переказ та інших нормативних документів у встановлені нормативні строки. Згідно п.2.1.13 інструкції, листоноша забезпечує збереження товаро-матеріальних цінностей, грошової готівки тощо на робочому місці та на доставній дільниці. Згідно п.2.2.9 інструкції, листоноша зобов`язана не допускати пошкодження та/або втрату ввіреного майна підприємства, а також документів, що передані на збереження або перебувають у роботі. Згідно п.2.2.11 інструкції, листоноша зобов`язана забезпечувати достовірність звітних даних, відомостей та інших матеріалів, підготовлених листоношею (поштарем) 3 класу. Відповідно до п.2.1.6 інструкції, листоноша складає ходовики на доставку газет та журналів за доставними картками. Згідно п.2.1.10 інструкції, листоноша здійснює передплату на періодичні друковані видання.

Відповідно п.94 правил розповсюдження періодичних друкованих видань, затверджених наказом Державного комітету зв`язку України, Міністерства інформації України, Міністерства транспорту України 10 грудня 1998 року №169/81/492, доставні картки ф.СП-1 з передплати, які надійшли до доставного відділення поштового зв`язку, штемпелюються та їх кількість звіряється з карткою замовлення ф.СП-5.

Так, ОСОБА_7 перебуваючи на посаді листоноші 3 класу відділення поштового зв`язку МВПЗ Бобринець Центру обслуговування споживачів №13 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на протязі січня-липня 2019 року, точних дат досудовим розслідуванням не встановлено, під час виконання своїх посадових обов`язків при зустрічі з передплатниками, які звертались про необхідність здійснити передплату друкованих періодичних видань на певний період, власноручно заповнювала корінець форми СП-1 з позначенням місяців на які планується передплата, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи №4432/4433/19-27 від 15.11.2019 року складеного експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Після цього, ОСОБА_7 надавала передплатнику корінець про передплату (абонемент). Однак, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами передплатників, з корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_7 , не маючи на меті виконувати зобов`язання із доставки періодичних видань, приховала заповнені доставні картки-доручення, а грошові кошти, надані їй передплатниками, шляхом зловживання довірою обернула у свою власність.

Таким чином листоноша ОСОБА_7 заволоділа грошовими коштами, наданих їй наступними передплатниками:

- ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , виписала видання «Газета для жінок», «Честь хлібороба», «Саквояж», «Мир TB», «Селянська газета» на липень-грудень 2019 року та надала листоноші 585 грн. 13 коп., однак ОСОБА_7 передплачені друковані видання адресату не доставляла, грошові кошти обернула у свою власність, таким чином завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 585 грн. 13 коп.;

- ОСОБА_11 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , виписала видання «Найкраща подруга», «Діалог» на лютий-грудень 2019 року та надала листоноші 198 грн. 69 коп., однак ОСОБА_7 передплачені друковані видання адресату не доставляла, грошові кошти обернула у свою власність, таким чином завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 198 грн. 69 коп.;

- ОСОБА_10 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 , виписала видання «Газета для жінок», «Честь хлібороба» на січень-грудень 2019 року та надала листоноші 475 грн. 24 коп., однак ОСОБА_7 передплачені друковані видання адресату не доставляла, грошові кошти обернула у свою власність, таким чином завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 475 грн. 24 коп.;

- ОСОБА_16 , яка проживає за адресою АДРЕСА_5 , виписала видання «Діалог», «Честь хлібороба» на січень-грудень 2019 року та надала листоноші 166 грн. 10 коп., однак ОСОБА_7 передплачені друковані видання адресату не доставляла, грошові кошти обернула у свою власність, таким чином завдавши потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 166 грн.10 коп.

Дії ОСОБА_7 за вказаним епізодом стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується зокрема у тому, що відповідно до розпорядження №1916/к від 18.05.2016 року про прийняття на роботу, ОСОБА_7 прийнята на роботу до відділення поштового зв`язку МВПЗ Бобринець Центру обслуговування споживачів №13 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта». Під підпис ОСОБА_7 ознайомлено з посадовими інструкціями листоноші 3 класу. Згідно п.2.1.2 вказаної інструкції листоноша доставляє адресатам поштові відправлення, пенсії та грошову допомогу, поштові перекази, періодичні друковані видання, рекламні та інформаційні видання, рахунки та оплату за різні послуги, згідно з Порядком пересилання поштових відправлень, Положенням про поштовий переказ та інших нормативних документів у встановлені нормативні строки. Згідно п.2.1.13 інструкції, листоноша забезпечує збереження товаро-матеріальних цінностей, грошової готівки тощо на робочому місці та на доставній дільниці. Згідно п.2.2.9 інструкції, листоноша зобов`язана не допускати пошкодження та/або втрату ввіреного майна підприємства, а також документів, що передані на збереження або перебувають у роботі. Згідно п.2.2.11 інструкції, листоноша зобов`язана забезпечувати достовірність звітних даних, відомостей та інших матеріалів, підготовлених листоношею (поштарем) 3 класу.

Так, ОСОБА_7 перебуваючи на посаді листоноші 3 класу відділення поштового зв`язку МВПЗ Бобринець Центру обслуговування споживачів № НОМЕР_1 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта», отримавши 20.04.2019 року під підпис в журналі видачі готівки на доставку Ф.55 грошові кошти для подальшої доставки адресатам в якості щорічної разової допомоги «до 9 травня 2019 року», у тому числі список №6 на виплату щорічної разової допомоги «до 9 травня 2019 року», форма якого встановлена «Інструкцією про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку», затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства праці та соціальної політики України №464/156 від 28.04.2009 року, привласнивши грошові кошти в сумі 1295 грн. 00 коп., які їй було ввірено МВПЗ Бобринець Центру обслуговування споживачів №13 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та які були призначені адресату ОСОБА_18 , маючи умисел на підроблення офіційного документа, шляхом внесення недостовірних відомостей, 20.04.2019 року власноруч виконала підпис адресата ОСОБА_18 в колонці «Підпис отримувача» в графі « ОСОБА_18 » в бланку списку одержувачів щорічної разової допомоги до 9 травня 2019 року, який відповідно до примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи №4007/4008/4048-4053/19-27 від 25.10.2019 року складеного експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Дії ОСОБА_7 за вказаним епізодом стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.358 КК України як підроблення офіційного документа, який виданий організацією, з метою використання його підроблювачем.
Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Розділ ІХ Загальної частини КК України містить перелік підстав для такого звільнення, зокрема, ст.49 цього Кодексу одну з цих підстав пов`язує із закінченням строків давності. Такі строки законодавцем диференційовано в залежності від ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та передбаченого за його вчинення покарання.
Як зазначив Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (далі - ККС ВС) в ухвалі від 14.09.2020 року у справі №493/1843/16-к, матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.
Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Відповідно до позиції ККС ВС, висловленої у постанові від 19.11.2019 року у справі №345/2618/16-к, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду кримінального провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з відповідним клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Як зазначив ККС ВС в ухвалі від 27.07.2020 року у справі №757/46254/18-к, застосування норм ст.49 КК України для суду є обов`язковим. Це означає, що зазначені положення кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду. Отже, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з перебігом строків давності не належить до дискреційних повноважень суду, натомість є його обов`язком. Закінчення цих строків є підставою для обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності за умови надання нею згоди на таке звільнення.
За змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: вчинення особою кримінального правопорушення; з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину; вчинене кримінальне правопорушення не належить до переліку злочинів проти основ національної безпеки України, проти миру та безпеки людства, при вчиненні яких давність не застосовується.
Слід зазначити, що факти ухилення особи від досудового слідства або суду та вчинення нею нових злочинів самі по собі не є перешкодою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, проте впливають на обчислення строку давності, зокрема, є підставами для його зупинення та переривання.
Оцінюючи умову звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, як вчинення особою кримінального правопорушення, суд зазначає, що висновок як про факт вчинення кримінального правопорушення, так і про винуватість особи у його вчиненні можливо зробити не на всіх стадіях кримінального провадження. Хоча положення ст.49 КК України передбачають, що звільнити від кримінальної відповідальності можливо лише особу у разі вчинення нею кримінального правопорушення, втім, констатація винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення поза межами вироку суду вочевидь порушуватиме принцип презумпції невинуватості, визначений ст.62 Конституції України, адже, як зазначено у ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Як зазначив ККС ВС у постанові від 29.07.2021 року у справі № 552/5595/18, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Крім того, відповідно до постанови ККС від 12 листопада 2019 року у справі №566/554/16-к звільнення від кримінальної відповідальності відбувається незалежно від визнання обвинуваченим вини. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Така правова позиція узгоджується як з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, так і з практикою Європейського суду з прав людини, який у п.42 рішення у справі «Грабчук проти України» зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону.
З огляду на викладене, така умова для звільнення особи від кримінальної відповідальності, як вчинення особою кримінального правопорушення, передбачена ст.49 КК України, під час судового розгляду обмежується лише фактом висунення особі обвинувачення та її згодою на звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, адже більш широке тлумачення зазначеної норми на цій стадії кримінального провадження, зокрема, необхідність доведення факту вчинення кримінального правопорушення та винуватості у ньому особи, вочевидь буде становити порушення презумпції невинуватості.
А тому суд має вирішити питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, не надаючи правової оцінки діям обвинуваченої та не констатуючи її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінюючи факт спливу строку давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, суд має встановити насамперед момент вчинення кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, та строк давності, релевантний ступеню його тяжкості.
Відповідно до ч.3 ст.4 КК України часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою на протязі січня-липня 2019 року. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 20 квітня 2019 року підроблення офіційного документа, який виданий організацією, з метою використання його підроблювачем.

Отже, сторона обвинувачення встановила, що дії по заволодінню чужим майном, шляхом зловживання довірою були вчинені ОСОБА_7 на протязі січня-липня 2019 року, а дії щодо підроблення офіційного документа, який виданий організацією, з метою використання його підроблювачем було вчинено ОСОБА_7 20 квітня 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Отже, як кримінально-правова відповідальність, так і підстави звільнення від неї мають визначатися на час вчинення кримінального правопорушення, тобто йдеться про період з січня по липень 2019 року та 20 квітня 2019 року.

За класифікацією злочинів, визначеною ст.12 КК України в редакції від 15.11.2011 року, чинною на той час, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, належали до злочинів невеликої тяжкості, оскільки санкцією ч. 1 ст.190 КК України в редакції закону від 15.04.2008 року передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, а санкцією ч.1 ст.358 КК України в редакції закону від 06.10.2016 року передбачене покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, чинної на той час, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Суд проаналізував наявність підстав для застосування норм кримінального закону, які регулювали звільнення особи від кримінальної відповідальності у подальшому та станом на зараз, втім, підстав для ретроактивної дії цих норм не вбачає, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, редакцією ст.12 КК України від 22.11.2018 року, чинною на теперішній час, віднесено до кримінальних проступків, оскільки санкцією ч.1 ст.190 КК України в редакції закону від 22.11.2018 року передбачене покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, та санкцією ч.1 ст.358 КК України в редакції закону від 06.10.2016 року передбачене покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, а п. 2 ч.1 ст. 49 КК України в редакції від 24.03.2022 року визначає трирічнийстрок давності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. Отже відсутні підстави вважати, що кримінальний закон, який діяв у подальшому, будь-яким чином поліпшував становище обвинуваченої.
Отже, зміни до кримінального закону, зокрема, статей 12, 49 КК України не поліпшують становище особи в цьому випадку, а тому відповідно до ч.1 ст.5 КК України не мають зворотної дії в часі.
Суду не надано відомостей про факт ухилення обвинуваченої ОСОБА_7 від досудового слідства, суду чи факт вчинення нею іншого кримінального правопорушення, а відтак відсутні підстави припускати, що строк давності міг зупинятися чи перериватися.
Таким чином, суд констатує, що станом на час постановлення цієї ухвали сплив трирічний строк давності за кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 .
Кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, не належить до переліку, визначеного ч.5 ст.49 КК України, а отже законодавча заборона звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на них не поширюється.
Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що станом на момент постановлення цієї ухвали наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000303 від 04.09.2019 року в частині обвинувачення за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України - закрити.
Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 369-372, 376, 395 КПК України, ст.49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0000303 від 04.09.2019 року в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, закрити.

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження №0000303 від 04.09.2019 року в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.3 ст.191, ч.3 ст.358 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1