Справа № 525/144/21
Провадження № 1-кп/525/20/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2022 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, внесене 02.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горький, Горьківської області, Росія, росіянина, громадянина Російської Федерації, з загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-07.08.2020 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», будучи особою, яка раніше неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, у період часу з 18.07.2020 по 22.12.2020, безпідставно, умисно систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою проживає з 2016 року, що призвело до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, зокрема виразилося у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, втраті позитивних емоцій, відпочинку, енергійності.

Кожного разу окремо, на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , провокував словесний конфлікт, під час якого діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, вчиняв відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 з якою спільно проживає, пов`язаний спільним побутом, має взаємні права та обов`язки, фізичне насильство у вигляді штовхання, психологічне насильство у вигляді словесних образ, криків на неї, погроз, яке супроводжувалося приниженням її гідності, залякуванням, що призводило до фізичних та психологічних страждань.

Зокрема, 18.07.2020 близько 17 год. 00 хв. 17 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, у зв`язку з чим остання викликала працівників поліції. За вказані дії постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.08.2020 ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170,00 гривень.

Повторно протягом року, 28.08.2020 о 12 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в її адресу нецензурними словами, поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, у зв`язку з чим остання викликала працівників поліції. За вказані дії постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.10.2020 ОСОБА_6 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства психологічного характеру в сім`ї та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 40 годин.

Повторно протягом року, 24.11.2020 близько 09 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, хапанні за верхній одяг,у зв`язку з чим остання викликала працівників поліції. За вказані дії постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.12.2020 ОСОБА_6 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

Повторно протягом року, 22.12.2020 близько14 години по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою, у зв`язку з чим остання викликала працівників поліції. За вказані дії постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.01.2021 ОСОБА_6 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

Не зупиняючись на вчиненому, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 28.01.2021 близько 18 години, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , під час раптово виниклого конфлікту з співмешканкою, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, почав ображати ОСОБА_5 , кричати, висловлюючись в її адресу нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, штовхав та пошкодив її мобільний телефон.

Протиправні дії ОСОБА_6 призвели до психологічних та фізичних страждань потерпілої ОСОБА_5 , а також виразилися у пониженні самооцінки, нездатності захистити себе.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, обіцяв у майбутньому так не вчиняти, повідомив суду, що вони з потерпілою помирилися та на даний час не сваряться. Щодо обставин вчинення кримінального правопорушення повідомив, що вони з потерпілою 6-7 років спільно проживають. Після спільного вживання алкогольних напоїв бувало таке, що вони з потерпілою сварилися, через те, що йому робити не хочеться. Сварилися з потерпілою часто, неодноразово до них приїздили працівники поліції, яких викликала ОСОБА_5 . У ході сварок з останньою він міг кричати на ОСОБА_5 , штовхати, ображати її нецензурною лайкою. Зазвичай, коли потерпіла викликала поліцію, він заспокоювався до приїзду працівників поліції, оскільки боявся відповідальності. Одного разу зламав ОСОБА_5 руку. Додатково повідомив, що розбив телефон потерпілої ОСОБА_5 за наступних обставин. Він слухав музику через колонку, яку потерпілій придбала дочка, а ОСОБА_5 дивилася телевізор. Вона просила, щоб він вимкнув музику, або йшов надвір, він не реагував, тоді потерпіла підійшла взяла колонку, кинула на підлогу і вона розбилася. Між ними виникла сварка, у ході сварки він виражався в адресу потерпілої нецензурною лайкою. Потім він взяв телефон потерпілої марки «Нокіа» білого кольору з чорною смужкою збоку та кинув його в стіну, оскільки знав, що потерпіла може викликати поліцію. Від удару на телефоні відкрилася задня кришка, випав акумулятор та тріснув екран. Потерпіла взяла телефон та пішла до кума ОСОБА_8 . На наступний день приїхали працівники поліції. На даний час вони з потерпілою помирилися, він придбав їй новий телефон. Просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обставини вчинення кримінального правопорушення підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_5 , яка суду повідомила, що у той день, точної дати вона не пам`ятає, вони з ОСОБА_6 посварилися, він пошкодив її телефон, штовхав її, але не бив, ображав словесно. Від дій ОСОБА_6 їй було неприємно та образливо, вона звернулася до поліції за захистом. Зазначає, що вони з ОСОБА_6 спільно проживають 7 років, живуть за рахунок тимчасових заробітків, мають спільний бюджет. Спочатку жили мирно, пізніше відносини з ОСОБА_6 у неї погіршилися. Часто виникали сварки, що викликало у неї почуття стресу. Вважає, що вона виступала ініціатором сварок, оскільки внаслідок того, що останній не хоче працювати, вигонила його з дому. До поліції вона зверталася неодноразово сама, або через дочку.

Під час додаткового допиту потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП їй було відомо. Поліцію щоразу викликала не подумавши, телефонувала, щоб ОСОБА_6 припинив чинити протиправні дії щодо неї. Вважає їхнє спільне життя нормальним, жодних порушень її здоров`ю діями ОСОБА_6 завдано не було. Шкодує, що звернулася в поліцію з даного приводу, оскільки не бажає, щоб останнього покарали, боїться залишитися сама.

Просила не позбавляти ОСОБА_6 волі, повідомила, що збитки їй відшкодовані, обвинувачений придбав їй телефон, на даний час вони проживають мирно.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду пояснив, що він проживає по сусідству з обвинуваченим та потерпілою, що відбувається між ними вдома він жодного разу не бачив, сварок не чув. Повідомив, що спілкується з ними обома. Потерпіла неодноразово скаржилася на свого співмешканця ОСОБА_6 , що вони лаються, що обвинувачений ображає її, одного разу говорила, що вдарив її, бачив синці на руці та нозі потерпілої. Повідомив, що він неодноразово говорив з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , щоб вони не вживали алкоголь, не сварилися. Одного разу до нього прийшла потерпіла, точної дати він не пам`ятає, принесла телефон, сказала, що він впав та не вмикається, він допоміг їй ввімкнути телефон, останній не працював. Йому відомі випадки, що за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої приїздили працівники поліції, з якого приводу йому не відомо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується сукупністю доказів зібраних під час досудового розслідування та досліджених безпосередньо у судовому засіданні, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорювалася:

- заявою потерпілої ОСОБА_5 від 02.02.2021 про вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства відносно неї, що мало місце 28.01.2021 ( а.с. 88);

- талоном-повідомленням Єдиного обліку №203 про прийняття та реєстрацію заяви

( повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу від 02.02.2021 ( а.с. 89);

- письмовою заявою ОСОБА_5 про надання дозволу працівникам поліції провести огляд її телефону марки "Нокіа" від 08.02.2021 ( а.с. 90);

- протоколом огляду від 08.02.2021, згідно якого по АДРЕСА_1 , було оглянуто мобільний телефон марки "NOKIA TA-1010" ІМЕІ НОМЕР_1 білого кольору, оглядом встановлено, що телефон перебуває у справному стані та має пошкоджений екран, за повідомленням потерпілої даний телефон побив ОСОБА_6 28.01.2021. У ході проведення огляду нічого не вилучалося ( а.с. 91-93);

- постановою слідчого від 08.02.2021 про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні мобільного телефону марки «Нокіа ТА 1010» ( а.с. 94);

- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.08.2020, згідно якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. на користь держави за вчинення 18.07.2020 близько 17 год. -17 год. 30 хв. домашнього насильства, а саме: умисних дій психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана школа психологічному здоров`ю останньої ( а.с. 112);

- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.10.2020, згідно якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин за вчинення 28.08.2020 о 12 годині 00 хвилин домашнього насильства, а саме: умисних дій психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в адресу ОСОБА_5 нецензурними словами, поводив себе агресивно на зауваження не реагував ( а.с. 113);

- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.12.2020, згідно якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 60 годин за вчинення 24.11.2020 близько 09 год. 00 хв. домашнього насильства, а саме: умисних дій психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою, хапанні за верхній одяг ( а.с. 114).

- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.01.2021, згідно якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 60 годин за вчинення 22.12.2020 близько 14 год. 00 хв. домашнього насильства, а саме: умисних дій психологічного характеру, що виразилися у висловлюванні в адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою ( а.с. 115);

- довідкою Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради №15 від 03.02.2021 про те, що громадянка ОСОБА_5 , 1974 року народження та ОСОБА_6 , 1987 року народження, дійсно проживають в АДРЕСА_1 у цивільному шлюбі близько 5 років. Спільних дітей не мають ( а.с. 97).

Також у судовому засіданні за ініціативою сторони обвинувачення судом були допитані свідки, працівники поліції.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні повідомив, що протягом 2020-2021 до відділу поліції неодноразово надходили виклики від потерпілої ОСОБА_5 або її дочки по факту вчинення ОСОБА_6 домашнього насильства. Він особисто неодноразово виїздив на виклики. ОСОБА_6 під впливом алкоголю систематично вчиняв домашнє насильство психологічного, сексуального характеру над потерпілою, одного разу зламав потерпілій руку. Коли працівники поліції приїздили на виклики потерпіла ОСОБА_5 була засмучена, схвильована, просила допомоги, щоб ОСОБА_6 покарали.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні повідомив, що є працівником поліції, особисто виїздив за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 за повідомленням про вчинення домашнього насильства. Особисто не був присутній при вчиненні домашнього насильства ОСОБА_6 . Під час виїздів потерпіла завжди скаржилася на ОСОБА_6 була схвильована, плакала. ОСОБА_6 з працівниками поліції спілкувався спокійно.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що у його провадженні перебувало кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України за обвинуваченням ОСОБА_6 . Зазначив, що він неодноразово виїздив у складі слідчої групи за місцем проживання останнього. Про обставини вчинення кримінального правопорушення йому відомо з показів потерпілої та свідків.

Свідок ОСОБА_13 під час допиту в судовому засіданні повідомив, що він особисто неодноразово складав протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_6 . Щоразу, коли він виїздив на місце події ОСОБА_6 агресії не проявляв. Потерпіла завжди була у пригніченому стані, плакала, просила, щоб його забрали та покарали, потім вони мирилися між собою.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що у минулому році, точної дати він не пам`ятає до нього зателефонувала потерпіла ОСОБА_5 з телефону сусіда та повідомила, що напередодні її співмешканець ОСОБА_6 її ганяв, хапав за руки, за одяг та розбив телефон. Це був один раз коли потерпіла звернулася безпосередньо до нього, але на нарадах він неодноразово чув прізвище обвинуваченого та потерпілої. Потерпіла повідомила йому, що обвинувачений ганяє її, б`є, розповіла, що розбив телефон, була у пригніченому стані, телефон розбив, щоб вона не зателефонувала у поліцію; просила вжити заходів, щоб ОСОБА_6 припинив вчиняти домашнє насильство. З ОСОБА_6 систематично проводилися бесіди, він нічого не говорив, повідомляв, що полаялися, не заперечував своєї вини. Про зазначені обставини свідок повідомив начальнику сектору превенції ОСОБА_15 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_6 він знає по роботі, останній неодноразово притягався до відповідальності, був вдома в останнього разом з поліцейським громади, на виклики жодного разу не виїздив. При спілкуванні з потерпілою ОСОБА_5 , остання постійно скаржилася на співмешканця ОСОБА_6 .

Суд вважає показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 недопустимими доказами у порядку ч. 7 ст. 97 КПК України, згідно якої, у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження. Із показів наданих свідками у судовому засіданні встановлено, що про обставини вчинення кримінального правопорушення їм стало відомо зі слів потерпілої, обвинуваченого, свідків, безпосередньо у присутності зазначених осіб жодного насильства обвинуваченим щодо потерпілої вчинено не було.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Частиною 1 статті 28 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст .1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ( далі Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхніх батьків та дітей.

Суд, заслухавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, у їх сукупності та взаємозв`язку, в обсязі, який наданий сторонами кримінального провадження, приходить до переконання, що своїми умисними, протиправними діями, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань потерпілої, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення,яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінальне правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно ст.66 КК України, судом не встановлено. Посилання прокурора на щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , як на обставину, яка пом`якшує його відповідальність є безпідставним виходячи з наступного.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 будучи раніше засудженим, у період іспитового строку, систематично вчиняв дії пов`язані з домашнім насильством щодо потерпілої, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Незважаючи на застосовані до нього адміністративні стягнення за ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу та громадських робіт, продовжував вчиняти домашнє насильство щодо потерпілої. Із показів обвинуваченого встановлено, що кожного разу він заспокоювався та припиняв вчиняти насильство лише після того, як потерпіла викликала поліцію, оскільки боявся покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено. Посилання прокурора на те, що обтяжуючою обставиною є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах є безпідставним, оскільки зазначена обставина є складовою частиною кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України. Зокрема, стаття 126-1 КК України передбачає відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Таким чином, відсутність зазначеної ознаки, а саме, перебування обвинуваченого з потерпілим у сімейних обставинах, виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи
При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується негативно, незважаючи на молодий вік, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, на Д-обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно медичного висновку здоровий, працездатний. З дотриманням принципу «пропорційності», суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст. 126-1 КК України, яке на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити відповідно до правил ч. 1 ст. 71 КПК України.

Так, судом встановлено, що вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.08.2020 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі, згідно ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України у період звільнення від реального відбування покарання з випробуванням за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.08.2020, покарання йому слід призначити, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання призначеного за вказаним вироком суду.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався. Цивільний позов у справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2020 року за ч.1 ст.310 КК України і вважати ОСОБА_6 остаточно засудженим до 1 (одного) року 1 місяця обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ у справі: мобільний телефон марки «Нокіа ТА-1010, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 вважати повернутим власнику.

Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Суддя ОСОБА_1