Справа № 129/795/20
Провадження №11-кп/801/511/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2020 за № 0000033,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 , продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, до 19.06.2022 відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Трубочка Гайсинського району Вінницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, пенсіонера, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 не судимого,

який обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ч.15, ст.115 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Прокурор письмово заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ще на 60 днів, оскільки 25.04.2022 р. строк тримання його під вартою закінчується, а обставини, що були підставою його взяття під варту, продовжують існувати. Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, покаранням за який може бути позбавлення волі на строк до 15 років, а сім`я, засоби для існування та інші вагомі соціальні й особистісні чинники стримуючого характеру у нього відсутні, він систематично зловживав спиртними напоями, а тому він може створити перешкоди кримінальному провадженню переховуванням від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема, наявний ризик летальності, що його створює обвинувачений, оскільки чоловік потерпілої ОСОБА_10 та інші їх рідні проживають в тому ж будинку, де і сам обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечив з огляду на особисте гарантування належної процесуальної поведінки та необхідності допомоги лікаря стоматолога і лікаря уролога, погоджувався на обрання йому іншого, не пов`язаного з позбавленням волі, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання в АДРЕСА_1 , про що заявив усне клопотання, а його захисник позицію підзахисного підтримав.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення застави продовжено на 60 днів, - до 19.06.2022 р. 14:50 год., про що оголошено йому під розписку. Ухвала діє 60 днів до 19.06.2022 р. 14:50 год.

В своїх висновках суд першої інстанції вказав, що обставини, що стали підставою взяття його під варту ОСОБА_7 , скоєння особливо тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність сім`ї та інших вагомих соціальних й особистісних чинників стримуючого характеру, систематичне зловживання ним спиртними напоями, свідчить про можливість продовження ним злочинної діяльності, зокрема, наявний ризик летальності, що його створює обвинувачений, оскільки чоловік потерпілої ОСОБА_10 та інші їх рідні проживають в тому ж будинку, де і сам обвинувачений, та ухилення від виконання покладених процесуальних обов`язків, продовжують існувати. Твердження ОСОБА_7 про особисте гарантування належної процесуальної поведінки та необхідність медичної допомоги зазначених вище висновків не спростовують через ненадання суду будь-яких переконливих доказів наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу, а тому до уваги не бралися. Крім того, відповідно до повідомлення ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» на виконання ухвали суду ОСОБА_7 надається відповідна

медична допомога.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.04.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Апеляційну скаргу з доповненням мотивував тим, що ухвала слідчого судді винесена без урахування всіх фактичних обставин справи, так як він утримується під вартою уже тривалий час, а прокурором в судовому засіданні не доведено обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Намірів переховуватися від суду не має, буде з`являтися в судові засідання на кожну вимогу суду. Звернув увагу суду на те, що потребує лікування, перебуваючи в установі пенсію не отримує, у зв`язку з чим не може придбати собі ліки. А тому вважає, що до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу з доповненням підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу з доповненням свого підзахисного і також просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги з доповненням до неї обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на наявність у вказаному кримінальному провадженні ризиків, передбачених нормами КПК України, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого, захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з поданими до неї доповненнями задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000033 від 21.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України перебуває на розгляді в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також у сукупності з іншими обставинами і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину проти життя та здоров`я особи замах на умисне вбивство, вчинене в стані алкогольного сп`яніння, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений та відбував призначене покарання, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність сім`ї та інших вагомих соціальних й особистих чинників стримуючого характеру, зловживання спиртними напоями до затримання, відсутність постійного місця роботи, вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому наявність постійного місця проживання на території Вінницької області, наявність захворювань та потреба у зверненні до лікаря та в придбані ліків, про що зазначив обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду ні захисником, ні самим обвинуваченим надані не були.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

На думку колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому, належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як захисника, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
На думку колегії суддів доводи ОСОБА_7 та його захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність постійного місця роботи, відсутність достатніх стійких соціальних зв`язків, зловживання спиртними напоями, введення воєнного стану в Україні, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Інші доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі з доповненням, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги з доповненням обвинуваченого викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2022 року щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів, до 19.06.2022 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4