САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1156/21
Провадження № 1-кп/726/27/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці кримінальне провадження №0001238 від 13.11.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,-суд

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.09.2020 № 441 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду номера обслуги 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 та зарахований до списків особового складу вказаної військової частини і поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_2 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України. Станом на теперішній час в Україні діє особливий період.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на посаді номера обслуги 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану о 08 год. 00 хв. 13 жовтня 2020 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводить службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_5 вчинив дезертирство, самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав. Пояснив суду, що бажає продовжувати свою службу у ЗСУ. Проте поїхав з частини 13 жовтня 2020 року на лікування оскільки боліла нога, звернувся спочатку до сімейного лікаря. Обвинувачений зауважив, що оскільки у нього інвалідність то не можна проходити службу, виконувати важкі роботи , проте з ним уклали договір. Вказав, що до нього погано ставилися у в/ч, замість підготовки до військових дій сказали допомагати на будівництві, в результаті чого почала сильно боліти спина і нога у обвинуваченого. Весь час перебував дома, лікувався, допомагав мамі на городі. Вважав, що необхідно виправдати його .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що бачив ОСОБА_7 у військовій частині, потім обвинувачений не з`являвся. ОСОБА_6 проходить службу у військовій частині з квітня 2019 року. Обвинуваченого бачив, бо вони були в одному батальйоні проте особисто не спілкувалися. Якщо когось не має на шикуванні їх оголошують і говорять у зв`язку з чим відсутній, також вивішують списки на дошці оголошень. Твердохліб чого не з`являвся і конкретні дати не пам`ятає свідок.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що служить у в/ч НОМЕР_2 з 19.02.2021 року. ОСОБА_5 ніколи не бачив. При зачитуванні при шикуванні оголошували, що ОСОБА_9 відсутній.

Окрім пояснень обвинуваченого, суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю доведена зібраними доказами, дослідженими в ході розгляду кримінального провадження, а саме:

- повідомленням командира ВЧ НОМЕР_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1450 від 23.10.2020 року про факт відсутності ОСОБА_5 в місці розташування військової частини із 13.10.2020 року по 22.10.2020 року;

- рапортом командира 2 гірсько-штурмової роти ВЧ НОМЕР_2 від 15.10.2020 року про відсутність ОСОБА_5 в розташуванні частини.

- наказом командира ВЧ НОМЕР_2 № 255 від 15.10.2020 року, яким ОСОБА_5 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення останнім військової частини;

- актом службового розслідування, затвердженим командиром ВЧ від 23.10.2020 року;

- службовою характеристикою солдата ОСОБА_5 , де зазначено, що останній, за час проходження військової служби проявив себе із негативного боку;

- наказом командира ВЧ НОМЕР_2 № 441 від 25.09.2020 року, згідно якого ОСОБА_5 прибув до ВЧ з ІНФОРМАЦІЯ_3 та приступив до виконання службових обов`язків з 25.09.2020 року;

- листом КНП «Кам`янець-подільська міська лікарня» № 01-12/72 від 25.01.2021 року де вказано, що ОСОБА_5 у період із 01.06.2020 року по теперішній час на стаціонарному лікуванні не перебував і за амбулаторною допомогою не звертався;

- довідкою № 2013 де вказано, що ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані по АДРЕСА_1 ;

- довідкою ВЛК від 09.09.2020 року, із якої встановлено, що на підставі проведеного 09.09.2020 року огляду, ОСОБА_5 придатний до військової служби;

- контрактом про проходження військової служби у збройних силах України на посадах рядового складу, укладеного 25.09.2020 року між міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_3 ОСОБА_12 та ОСОБА_5 ;

- листом ВЧ НОМЕР_4 від 29.01.2021 року № 231 із якого встановлено, що ОСОБА_5 у період із 01.02.2020 року по теперішній час у Чернівецькому військовому госпіталі на лікуванні не знаходився, за медичною допомогою не звертався;

- постановою про визначення слідчої групи, яка здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні та визначення старшого слідчого групи від 14.11.2020 року, що підтверджує правомірне здійснення слідчих дій слідчими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

- постановою про визначення підслідності кримінального правопорушення та направлення кримінального провадження за підслідністю від 05.03.2021 року;

- Постановою про зміну групи прокурорів від 23 березня 2021 року;

- постановою про визначення групи прокурорів від 23 листопада 2020 року, що підтверджує повноваження прокурора здійснювати процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні;

- постановою про визначення групи прокурорів від 05.03.2021 року, що свідчить про уповноважених прокурорів приймати участь у підтриманні обвинувачення в даному кримінальному провадженні;

- листом ОСОБА_5 від 11.05.2021 року у якому він зазначає, що із 13.10.2020 року по даний час перебуває у СЗЧ. Зазначає, що має відповідні документи, що підтверджують його можливу непридатність до військової служби;

- довідкою ВЛК № 122 від 20.05.2021 року, якою встановлено, що ОСОБА_5 придатний до військової служби.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Окрім того, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку про правильність кваліфікації діянь ОСОБА_5 за ч.3 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Зауваження адвоката ОСОБА_4 суд вважає не суттєвими, а саме щодо характеризуючих матеріалів ОСОБА_5 які є у кримінальному провадженні , оскільки були досліджені судом і враховуються при прийнятті рішення у нарадчій кімнаті. Що стосується доказів які надав прокурор, а саме постанови про призначення групи прокурорів та слідчих суд також вважає їх допустимими та належними , посилання захисника про те , що їх не було у матеріалах кримінального провадження при ознайомленні вважає надуманими, бо сам захисник не просив при ознайомленні надати їх йому.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Так, ОСОБА_5 щиро розповів мету у зв`язку з чим пішов із в/ч, а саме те, що він погано себе почував і необхідна була допомога лікаря. Також обвинувачений, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, і хоча є осудним, проте на час вчинення злочину був інвалідом третьої групи загального захворювання, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької області у 2015-2016 роках є учасником бойових дій, що визнається судом обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного.

Судом також враховуються і дані про особу ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, його вік, той факт, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивні та негативні характеристики.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого, визнання ним вини, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що її обтяжують, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 342-380 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Чернівецького Апеляційного суду через Садгірський районний суду м. Чернівці шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1