Справа № 487/5398/21
Провадження № 1-кп/487/332/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючий суддя -ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор -ОСОБА_3 ,
обвинувачений -ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва судове засідання по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581 від 30.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 оскільки заявлені раніше ризики відповідно до ст.177 КПК України відносно нього не відпали.

Обвинувачений щодо задоволення клопотання заперечував, та просив відмовити у задоволенні клопотання. Зобов`язався встати на військовий облік.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого приходить до наступних висновків:

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вказаних ризиків суд враховує сукупність певних обставин, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрана ОСОБА_4 з урахуванням можливості переховуватися від органів слідства та суду, впливання на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_4 не був офіційно працевлаштований, не мав стабільного джерела доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти чужої власності, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що обвинуваченому відомо анкетні дані та місце проживання потерпілих, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вживати заходи впливу на вказаних осіб шляхом умовлянь, погрозами, примушувати їх змінити надані раніше покази, тим самим незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тому що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його вини, те що він раніше неодноразово судимий, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором, та вказують на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вищенаведені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд погоджується із доводами прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просять обвинувачений та його захисник, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просять обвинувачений та його захисник.

Таким чином, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177,178, 183 206,319,331,372 КПК України суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів - до 11 вересня 2022 року (включно).

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1