УХВАЛА

18 травня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000003 від 23.01.2019 відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних праввопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває вище вказаний обвинувальний акт.

Під час розгляду справи захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 звернувся в суд із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді у рамках кримінального провадження №0000003 від 30 травня 2019 року.

В обґрунтування клопотання вказує, що 30 травня 2019 року у рамках даного кримінального провадження винесено ухвалу про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_4 , а саме: банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 ; банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 шляхом заборони власнику майна та/чи будь якій особи розпоряджатись та користуватись майном, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Також накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0242 за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Заборольська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; 1/1 частки приватної спільної сумісної власності квартири, загальною площею 50,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 144535 та автомобіль марки Renault Scenic 1598 куб.см. легковий, 2005 р.в., сірий, двигун НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_6 від 09.09.2011 шляхом заборони власнику майна та/чи будь якій особи розпоряджатись та користуватись майном, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Просить вказаний арешт накладений на майно скасувати так, як він є соціальним забезпеченням ОСОБА_4 , як інваліда війни і не може бути арештоване та конфісковане. Вказане майно набуте обвинуваченим добросовісно та не є речовим доказом у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання підтримали просили його задоволити з підстав викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання в частині скасування арешту накладеного на земельні ділянки та квартири, так як арешт накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, вирішенні іншої частини клопотання покладає на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідившиматеріали і доводи клопотання в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Так, 30 травня 2019 року у рамках даного кримінального провадження винесено ухвалу про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_4 , а саме: банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 ; банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 , земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0242 за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Заборольська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; 1/1 частки приватної спільної сумісної власності квартири, загальною площею 50,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 144535 та автомобіль марки Renault Scenic 1598 куб.см. легковий, 2005 р.в., сірий, двигун НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_6 від 09.09.2011 шляхом заборони власнику майна та/чи будь якій особи розпоряджатись та користуватись майном, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно від 30.05.2019 слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, забезпечення збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

В силу вимог ст. 357 КПК України, речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та їїоглядом.

Відповідно до ст. 358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. П. 46 рішення у справі « Устименко т.ии України», п.п. 51,52 рішення у справі « Рябих т.ии Росії», п. 31 рішення у справі « Марушин т.ии Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску т.ии Румунії»).

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Практика Європейського суду вказує щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» від 19.06.2012, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплат належним чином встановленої соціальної виплати допомоги може становити втручання у право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот т.ии Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Окрім цього, за ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка т.и частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, жодних із ознак, які б характеризували, що вказане арештоване майно, зокрема автомобіль Renault Scenic, банківські рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_4 відкриті в АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк», як речовий доказ, відповідно до ст. 98 КПК України немає, пенсійними та зарплатним рахунками обвинуваченого, автомобіль знищений тому вказане майно, підлягає поверненню його власнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, враховуючи викладене, санкцію ч. 3 ст. 369 КК України, яка передбачає конфіскацію майна, суд вважає за доцільне частково скасувати арешт на майно, перелік якого зазначено у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 30.05.2021, залишивши арешт накладений на земельні ділянки та квартиру, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Частково скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 30.05.2021 на:

- банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 ;

- банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки Renault Scenic 1598 куб.см. легковий, 2005 р.в., сірий, двигун НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_6 від 09.09.2011 шляхом скасування заборони власнику майна та/чи будь якій особи розпоряджатись та користуватись вказаним майном, повернувши його власнику ОСОБА_4 .

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути поданні під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1