КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/27/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1181/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
03 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно шляхом позбавлення права власника на розпорядження та користування майном, яке виявлене та вилучене під час проведення обшуку 22.12.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ноутбук марки Lenovo серійний номер PF23MF16, поміщений в спецпакет № GSU 3000993.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України.
Апелянт вказує на те, що в поданому клопотанні прокурором чітко не вказувалася конкретна підстава накладення арешту, визначена ч. 2 ст. 170 КПК України.
Зі змісту мотивувальної частини клопотання вбачається, що прокурор просив накласти арешт з метою збереження речових доказів, в той же час в абз. 1 арк. 5 клопотання прокурором зазначалося про необхідність накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, а також швидкого, повного і неупередженого розслідування і судового розгляду.
Однак в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру та, відповідно, немає жодного цивільного позову. Тому в даному випадку відсутні підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову.
Зазначена прокурором підстава для накладення арешту на майно "з метою швидкого, повного і неупередженого розслідування і судового розгляду" взагалі не передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України.
Крім того, в абз. 1 арк. 5 клопотання прокурором зазначалося про необхідність накладення арешту на документи та грошові кошти, що взагалі не було предметом розгляду клопотання.
Тобто клопотання прокурора про накладення арешту на майно не відповідало вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 171 КПК України.
В клопотанні прокурором вказувалося, що у вилученому ноутбуці зберігаються дані, які можуть бути використані як докази. Однак як в самому клопотанні так і в доданих до нього матеріалах не містилося інформації про те, яке доказове значення має вилучений ноутбук та яка саме інформація на ньому міститься. Прокурор не обґрунтував можливість використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно прокурор не довів необхідності такого арешту та не довів існування можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
В порушення ч. 2 ст. 173 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не було враховано правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Також апелянт звертає увагу на те, що майно на яке накладено арешт було вилучено 22.12.2021 року, а прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно 04.01.2022 тобто із значним пропущення строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України. В порушення ч. 6 ст. 173 КПК України розгляд клопотання відбувся 11.01.2022.
Власник майна його представник та прокурор, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені в встановленому законом порядку, клопотань про відкладення судового засідання не подавали. Від представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги у його відсутність. А також в поданому клопотанні останній просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі. З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду вказаної апеляційної скарги у відсутності зазначених осіб.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги представника власника майна, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
На виконання доручення прокурора Офісу Генерального прокурора від Управління стратегічних розслідувань у Київській області ДСР Національної поліції України, за вих №5364/55/109/03-2021 від 02.11.2021 отримано відповідь відповідно якої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у період з 2015 року за попередньою змовою з іншими учасниками, діючи умисно, з корисливих мотивів налагодили протиправну схему з оптово-роздрібної торгівлі скрапленим газом та дизельним пальним через власні МЗМ з метою отримання «брудних» готівкових коштів без фактичного відображення їх в документах фінансової звітності та у подальшій їх легалізації.
- ноутбук марки Lenovoсерійний номер РF23МF16, який поміщений в спец пакет № GSU3000993;
Вищевказані речі, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном.
04.01.2022 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, шляхом позбавлення права власника на розпорядження та користування майном, яке виявлено та вилученого під час проведення обшуку 22.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ноутбук марки Lenovo серійний номер РF23МF16, який поміщений в спец пакет № GSU3000993.
Дане клопотання на адресу Печерського районного суду м. Києва було направлено 24.12.2022 через відділення Нової пошти, відповідно до накладної /а.с. 58/.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення зазначила, що під час проведення вищевказаного обшуку встановлено, що вилучені зазначені вище речі мають безпосереднє відношення до незаконної діяльності ОСОБА_6 , оскільки вилучений ноутбук використовувався останнім для переписки з іншими співучасниками, обговорюючи деталі вчинення описаних вище кримінальних правопорушень та надсилання відповідних документів за допомогою даного пристрою, а також вироблення та зберігання документів, які можуть бути прямими доказами його у даних злочинах.
Крім того, у вилученому ноутбуці зберігаються дані, які можуть бути використані як докази. Указані вище речі, відповідно до ст. 98 КПК України мають ознаки речових доказів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, мають значення для встановлення істини, що підтверджується: матеріалами правоохоронних органів, протоколами допиту свідка та обшуків, оглядів та інших слідчих (розшукових) дій.
23.12.2022 Головним слідчим управлінням Національної поліції України винесено постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, які вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .
11.01.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане майно.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на арешті якого наполягає орган досудового розслідування, відповідає вимогам визначених ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки речі та предмети являються доказом злочину, а саме зберегли на собі його сліди та містять інші відомості (інформацію) які можуть бути використанні з метою встановлення істини та проведення всебічного, повного розслідування кримінального провадження, а також можуть слугувати доказами у встановленні певних обставин під час здійснення досудового розслідування, а відтак потреби органу дізнання виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.
При цьому слідчий суддя встановив, що доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Крім того, зазначив, що вилучене під час огляду майно співвідноситься із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту вилучених під час слідчих дій речей.
Слідчий суддя також врахував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, всупереч твердженням апелянта та у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема, що постановою слідчого від 23.12.2022, майно на арешті якого наполягав орган досудового розслідування визнано речовими доказами. Тобто вказане вище майно може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України. А також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора в цій частині про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою слідчого від 23.12.2022 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як таке, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора про арешт майна підлягало задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Також колегія суддів бере до уваги, доводи апелянта щодо того, що майно на яке накладено арешт було вилучено 22.12.2021 року, а прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно 04.01.2022 тобто із значним пропущення строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України та в порушення ч. 6 ст. 173 КПК України розгляд клопотання відбувся 11.01.2022. Однак дані обставини колегія суддів вважає не істотним порушенням норм процесуального права, які потягли скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Як зазначалось вище вказане клопотання про арешт майна направлено на адресу суду 24.12.2022 через відділення Нової пошти, відповідно до накладної /а.с. 58/, та в клопотанні прокурором ставилось питання про поновлення процесуального строку.
Щодо тривалого строку розгляду вказаного клопотання то як вбачається з матеріалів справи він був зумовлений тим, що слідчий суддя вживав заходів щодо повідомлення учасників по справі.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4