КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004620 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді шести років позбавлення волі.

В строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 січня 2018 року по 18 липня 2018 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої сто тисяч гривень моральної шкоди.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 08 листопада 2016 року близько 5 години ОСОБА_7 , перебуваючи на третьому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в ході сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті ревнощів, маючи прямий умисел, направлений на завдання останньому тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою предмету, ззовні схожому на ніж, умисно наніс удар в область лівого боку потерпілому.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер.
Згідно висновку експерта № 552 від 18 листопада 2016 року отримане потерпілим проникаюче колото-різане поранення грудей та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Колото-різані поранення лівої сідниці та стегна мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та утворились від дії гострого предмету (предметів) з колюче-ріжучими властивостями. Синці утворились від дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 наступила від проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота без ушкодження внутрішніх органів, яке ускладнилось поширеним фібринозно-гнійним перитонітом.

На рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме призначити останньому за скоєне кримінальне правопорушення мінімальне покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання є таким що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого в наслідок його надмірної суворості.

Так, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував належним чином та безпідставно не визнав обвинуваченому обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також, захисник просить врахувати і дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, міцні соціальні зв`язки, в минулому до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує самостійно.

На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , від потерпілої ОСОБА_8 надійшли заперечення, згідно яких вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає його особі, тяжкості ним вчиненого та є достатнім для виправлення і перевиховання останнього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Також судом враховано і думку потерпілої з приводу покарання обвинуваченого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 буде покарання у виді шести років позбавлення волі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, пов`язане з застосуванням насильства небезпечного для життя та характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки.

Крім того, приймаючи до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, який хоча в минулому не судимий і має постійне місце проживання, проте характеризується посередньо, не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений. Відомості, щодо наявності у нього на утриманні осіб, матеріали провадження не містять. Не надано таких доказів, по при доводи апеляційної скарги, і захисником.

Також, колегія суддів враховує характер вчинених ОСОБА_7 дій, їх мотиви та думку потерпілої, на підставі чого вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому покарання у розмірі шести років позбавлення волі, що є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України для такого виду покарань.

Крім того, колегія суддів, виходячи з позиції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо викладу обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість визнання ОСОБА_7 обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу.
Разом з тим, враховуючи, що кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_7 в 2016 році, судом першої інстанції було допущено помилку при зарахуванні останньому в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, а саме не враховано вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону ІХ 838 від 26 листопада 2015 року.
Відповідно до вказаної норми закону зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, керуючись положеннями ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року підлягає зміні в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону ІХ 838 від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 30 січня 2018 року по 18 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
За наведеного, зважаючи, що вирок суду першої інстанції змінено з інших підставі, ніж тих, з яких просив захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , подана ним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 , змінити в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону ІХ 838 від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 30 січня 2018 року по 18 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3