Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/253/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
переглянула у письмовому провадженні у м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2022 року у межах кримінального провадження № 0000279 від 04.03.2021 року про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 15 травня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, /ЄУН 405/1074/22/.

У межах даного кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, в порядку ст. 315 КПК України, за клопотанням обвинувачення, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, зокрема й обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинувачених від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, особи обвинувачених.

Із судовим рішенням судді не погоджуються обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскаржують ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі: ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, ОСОБА_5 змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього решту.

В обґрунтування своїх вимог зазначають наступні доводи.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що судом не надано належної оцінки матеріалам кримінального провадження, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що підозра є необґрунтованою, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - також не підтверджені, і є лише припущеннями прокурора, а тому суд не може посилатись на них. Має хронічне захворювання на гепатит С, постійне місце проживання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, /ЄУН 405/1074/22/.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні тримаються під вартою з грудня 2021 року; у справі розпочато судове слідство.
При цьому слід враховувати, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, одне з яких є тяжким, а інше відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, умисні, інкриміновані вчиненням у співучасті, в складі організованої групи (корисливе кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів).

Покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, особливо тяжкого - позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Як характеристики особи, враховується, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 безробітні, офіційного джерела заробітку не мають, не навчаються, міцних соціальних зв`язків не мають, без утриманців, в цілому, посередньо характеризовані.

ОСОБА_5 багаторазово судимий (шість разів) за вчинення умисних, зокрема, тяжких кримінальних правопорушень, вчинення нового кримінального правопорушення інкримінується при не знятій та непогашеній судимості.

ОСОБА_6 також багаторазово судимий (вісім разів) за вчинення умисних, в тому числі, тяжких кримінальних правопорушень, переважно проти власності, вчинення нового кримінального правопорушення інкримінується при не знятій та непогашеній судимості

Обвинувачені, усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до них застосована, можуть чинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, враховуючи відсутність у обвинувачених сталого джерела до існування, заробітку, чисельні судимості за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, те, що вчинення нового кримінального правопорушення інкриміноване при не знятій та непогашеній судимості, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 має асоціальну спрямованість, обвинувачені схильні до протиправної поведінки, в тому числі з метою збагачення за рахунок чужого майна, тож, обвинувачені можуть вчинити нові кримінальні правопорушення за умови обрання стосовно них запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, і становлять суспільну небезпеку.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою; також не надано медичної документації на підтвердження неможливості з медичних показань подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
Доводи про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовується наведеним вище.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2022 року у межах кримінального провадження № 0000279 від 04.03.2021 року про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 15 травня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4