Справа № 201/7495/22
Провадження № 1кп/201/813/2022

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000327 від 04.06.2022 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, утриманців не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 20.03.2003 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання іспитовим строком 1 рік;

- 20.02.2007 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання іспитовим строком 1 рік;

- 12.07.2007 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 01.07.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 27.08.2014 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання іспитовим строком 2 роки;

- 05.12.2017 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 311, ч.1 ст. 313 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
04.06.2022 приблизно о 05:30 годин ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку 19а, розташованого по вул. Запорізьке Шосе у м. Дніпро, на землі помітив прозорий сліп пакет, далі, підійнявши та перевіривши вміст останнього виявив, що в середині знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Після чого ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що знайдена ним речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якого заборонено, діючи умисно, реалізовуючи злочинний умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, поклав вищевказаний прозорий сліп пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору у праву кишеню одягнутих на ньому сірих шортів, таким чином, незаконно умисно придбав та почав незаконно зберігати при собі речовину масою 0,3933 грамів, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якого становить 0,3222 грамів, та розпочав пересуватись пішим ходом вулицями м. Дніпро.

В цей же день, тобто 04.06.2022 ОСОБА_3 , пересуваючись пішим ходом по вул. Запорізьке Шосе у м. Дніпро, маючи при собі незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, був зупинений співробітниками поліції по вул. Запорізьке Шосе, 11-б у м. Дніпро, де під час огляду місця події за вказаною адресою в період часу з 06:40 годин до 06:55 один у ОСОБА_3 виявлено та вилучено сліп пакет з речовиною масою 0,3933 грамів, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якої становить 0,3222 грамів, яку ОСОБА_3 умисно незаконно придбав та незаконно зберігав при собі у правій кишені одягнутих на ньому шортів з метою особистого вживання без мети збуту.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3. Докази, які досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

4.Висновок суду про винуватість
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України вірно.

5. Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання суд враховує вимоги ст.ст.65-67 КК України та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, віднесено до категорії кримінального проступку.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, визнання вини, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси, вік.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.
При призначенні покарання суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, визнання вини, щире каяття, багаторазові судимості за зберігання наркотичних/психотропних засобів суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на певний строк та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, конкретним обставинам його вчинення, обставинам, що пом`якшують покарання, даним про особу обвинуваченого із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

6.Вирішення цивільного позову
Цивільний позов відсутній.

7.Вирішення питання про долю речових доказів
Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

8.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 1132,68 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, призначивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1132,68 гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов відсутній.

Речовий доказ: психотропна речовина PVP, масою 0,3933 грамів, упакована в спец. пакет № KIV 2105584 і передана на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1392 (а.п. 19) знищити.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1