Справа № 152/557/22
В И Р О К
іменем України

10 жовтня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/557/22
Провадження №1-кп/152/88/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 31.05.2022 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному провадженні
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

учасника судового провадження:
потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного спяніння, 31.05.2022 року приблизно о 19 годині, в умовах воєнного стану, прийшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 та який орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , де виявив у холодильниках магазину алкогольні напої, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, у зв`язку з чим, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не реагуючи на заборону продавця брати алкогольні напої, підійшов до холодильника та відкрито викрав пляшку пива «Чернігівське пастеризоване світле» об`ємом 2,3 л., бляшану банку алкогольного енергетичного напою «Revo» об`ємом 0,5 л.
Відповідно до висновку експерта №3395/22-21 від 01.06.2022 року, ринкова вартість пляшки пива «Чернігівське пастеризоване світле» об`ємом 2,3 л. становить 80,77 грн., а бляшаної банки алкогольного енергетичного напою «Revo» об`ємом 0,5 л. 43,90 грн.
Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій особі ФОП ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 124,67 грн.
Після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 покинув місце злочину, розпорядившись відкрито викраденим у потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 майном на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобто грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Так, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права.

Таким чином, обвинувачений був вільний у реалізації своїх процесуальних прав.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.186 КК України і викладене в обвинувальному акті від 20.06.2022 року.

Прокурор у кримінальному провадженні начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що обвинувачений подав суду відповідну заяву (а.с.93).

Потерпіла особа ФОП ОСОБА_6 в судовому засіданні не висловила заперечень щодо розгляду кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України, оскільки нею не оспорюються фактичні обставини справи, її позиція добровільна, про що подала відповідну заяву (а.с.94). До того ж, потерпіла особа зазначила, що їй відшкодовано обвинуваченим заподіяну матеріальну шкоду, тому вона не має до нього претензій матеріального та морального характеру, при призначенні покарання ОСОБА_3 просить суд не карати його суворо.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.4 ст.186 КК України і викладений в обвинувальному акті від 20.06.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла особа ФОП ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій особі ФОП ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду в судовому засіданні 10.10.2022 року, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.186 КК України і викладене в обвинувальному акті від 20.06.2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що він 31.05.2022 року у вечірній час вживав пиво, при цьому випив його велику кількість і перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та вирішив випити ще. Приблизно о 19 годині він прийшов у магазин «Продмаг №1», що знаходиться в с. Мурафа на вул. Дружби, 6Б, де підійшов до холодильника, звідки дістав пляшку пива «Чернігівське» та бляшанку алкогольного енергетичного напою «REVO» і попрямував з цими напоями до виходу з магазину. Продавець магазину ОСОБА_6 почала до нього звертатися, щоб він або розрахувався, або залишив товари, але він не реагував на її зауваження. Він розумів, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, тобто мають відкритий характер для продавця ОСОБА_6 . При цьому, викравши відкритим способом алкогольні напої, він пішов на спортивний майданчик, що знаходиться біля приміщення школи в с. Мурафа, де ці напої вживав. Коли приїхали поліцейські, як він зрозумів, за викликом ОСОБА_6 , то він не переховувався, а сам прийшов до них, повідомив відомості про свою особу та про вчинення кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування він активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, так як повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, визнав вину, не приховував жодних відомостей про обставини злочину. Також, після того, як був звільнений з-під варти, він відразу відшкодував потерпілій матеріальні та моральні збитки, вибачився перед ОСОБА_6 .

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевнив суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, засуджує свою протиправну поведінку, просить його суворо не карати, так як він щиро розкаявся у скоєному, готовий нести покарання, призначене судом, але просить не позбавляти його волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобто грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану, а саме: будучи в стані алкогольного спяніння, 31.05.2022 року приблизно о 19 годині, в умовах воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 та який орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , де виявив у холодильниках магазину алкогольні напої, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, у зв`язку з чим, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не реагуючи на заборону продавця брати алкогольні напої, підійшов до холодильника та відкрито викрав пляшку пива «Чернігівське пастеризоване світле» об`ємом 2,3 л., бляшану банку алкогольного енергетичного напою «Revo» об`ємом 0,5 л.
Відповідно до висновку експерта №3395/22-21 від 01.06.2022 року, ринкова вартість пляшки пива «Чернігівське пастеризоване світле» об`ємом 2,3 л. становить 80,77 грн., а бляшаної банки алкогольного енергетичного напою «Revo» об`ємом 0,5 л. 43,90 грн.
Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій особі ФОП ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 124,67 грн.
Після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 покинув місце злочину, розпорядившись відкрито викраденим у потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 майном на власний розсуд.

Отже, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобто грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану.

Також, суд вважає доведеним, що злочин був спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілої особи.

Такий висновок суду ґрунтується на нормі ст.186 КК України та роз`ясненнях, що містяться в абзаці 2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», з яких вбачається що грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 року у справі №401/2807/16-к зробив висновок, що основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності на майно.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.12.2018 року у справі №718/642/16-к зробив висновок, що при вчиненні грабежу винна особа діє з корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна. Мотив і мета нерозривно поєднані. Предметом грабежу є чуже майно предмети матеріального світу, яким притаманні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру, що в цілому утворюють три підгрупи: речі, гроші, цінні папери.

Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого і інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину. Тобто з суб`єктивної сторони грабіж характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливого мотиву. З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив грабіж в умовах воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022, від 18.04.2022 року за №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, що затверджені відповідними Законами України, в тому числі ЗУ №2263-ІХ від 22.05.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.4 ст.186 КК України, як грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану, суд вважає вірною, оскільки обвинувачений усвідомлював протиправність своїх дій і той факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, тобто мають відкритий для потерпілої особи характер. При цьому обвинувачений ігнорував цю обставину, діяв з прямим умислом на протиправне заволодіння основним об`єктом майном потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 , до того ж з корисливого мотиву, а також, в умовах воєнного стану.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.4 ст.186 КК України.

ІІ. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Виходячи з приписів ч.5 ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.4 ст.186 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 не судимий в силу вимог ст.89 КК України, на обліку в органі пробації не перебуває, що вбачається із довідки ГУНП (а.с.106) та довідки Жмеринського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області (а.с.107).

На обліках у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської МЛ ОСОБА_3 не перебуває (а.с.110).

За місцем проживання в с. Мурафа тепер Жмеринського району Мурафською сільською радою ОСОБА_3 охарактеризований позитивно як особа, щодо поведінки якої в громадських місцях відсутні будь-які зауваження чи скарги, проживає з дідом та бабою в належному їм будинку (а.с.96, 108, 109).

Зі слів ОСОБА_3 , він не є особою з інвалідністю та не є пенсіонером, але не зміг працевлаштуватися в с. Мурафа через відсутність роботи у фермерських господарствах, враховуючи, що до нього застосовані обмеження внаслідок застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

У обвинувальному акті зазначено про наявність такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_3 обставини, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

У промові в судових дебатах 10.10.2022 року прокурор ОСОБА_4 зазначив про наявність ще і таких пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Суд погоджується з правовою позицією сторони обвинувачення, та вважає, що ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Як зазначила потерпіла особа ФОП ОСОБА_6 в судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_3 після вчинення кримінального правопорушення добровільно відшкодував завдані ним збитки в сумі 124,67 грн., а також вказана сума збитків є для неї малозначною.

Вказана обставина також підтверджується заявою потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 до суду (а.с.95).

Тому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як добровільне відшкодування завданого збитку.

Згідно з обвинувальним актом, зазначається про вчинення ОСОБА_3 злочину у стані алкогольного сп`яніння, що також вказується стороною обвинувачення як обтяжуюча покарання обставина.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не оспорюють факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, будучи в стані алкогольного сп`яніння та наявності такої обтяжуючої обставини, передбаченої п.13ч.1 ст.67 КК України.

Тому при призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, спрямованим проти власності особи, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Також, суд враховує дані про особу винного, який є несудимим, позитивно охарактеризований за місцем проживання, після вчинення злочину проявив себе позитивно, добровільно відшкодувавши завдані злочином збитки.

Крім того, судом враховується при призначенні покарання ОСОБА_3 наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин та наявність однієї обставини, що обтяжує покарання.

До того ж, суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, наявності трьох обставин, що пом`якшують покарання та однієї обставини, що обтяжує покарання, поведінки ОСОБА_3 після вчинення злочину, а саме, що він добровільно відшкодував завданий злочином збиток, враховуючи думку потерпілої особи ФОП ОСОБА_6 , яка просить не призначати ОСОБА_3 суворе покарання та не позбавляти волі, оскільки вона не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, виходячи з загальних засад призначення покарання, зокрема, законності його призначення, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд погоджується з правовою позицію сторони обвинувачення і вбачає підстави для застосування до обвинуваченої ст.69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Крім того, враховуючи пом`якшуючі обставини та особу винного, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого кримінальним правопорушенням збитку, а також враховуючи думку потерпілої, яка зазначила про відсутність матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 та просила не позбавляти останнього волі, суд приходить до переконання, що наявні підстави для застосування ст.75 КК України, та вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку у один рік шість місяців, оскільки встановлені судом обставини дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Таке покарання суд вважає співмірним вчиненому злочину, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не становить особистого надмірного тягаря для особи.

Так, положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання виду та розміру покарання та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення питань призначення покарання, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи»; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським Судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відтак, суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину та наявність кількох (трьох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, проаналізовані у вироку вище, знаходить підстави для застосування до ОСОБА_3 ст.ст.69, 75 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 судом застосовано запобіжний захід у виді щодобового домашнього арешту (а.с.77-81).

ОСОБА_3 не порушував запобіжного заходу під час судового розгляду, виконував і виконує обов`язки, покладені на нього ухвалами Шаргородського районного суду від 19.07.2022 року та від 12.09.2022 року.

У зв`язку із наведеним суд вважає за необхідне залишити запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили у виді тримання під щодобовим домашнім арештом.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним, зокрема, пляшка з-під пива «Чернігівське» та бляшана банка з-під алкогольного напою «REVO», що визнані речовими доказами на підставі постанови слідчого від 31.05.2022 року та передані на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.99), підлягають знищенню, а мобільний телефон моделі 5948Y «ALCATEL», що належить ОСОБА_3 та не містить слідів злочину, визнаний слідчим речовим доказом на підставі постанови від 31.05.2022 року, упакований до спец пакету НПУ ГСУ INZ 3017036 та переданий на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.100), підлягає поверненню останньому.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати на проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення КНДІСЕ проведено товарознавчу експертизу та надано висновок: №3395/22-21 від 01.06.2022 року (а.с.101-103), а вартість проведення експертизи становить, згідно з довідкою про витрати на її проведення, 377,54 грн. (а.с.104).

Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 377,54 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Частиною 5 ст.72 КК України встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день…

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу затримання, ОСОБА_3 затриманий фактично 31.05.2022 року о 21 годині 30 хвилин в с. Мурафа (а.с.97-98).

03.06.2022 року ОСОБА_3 звільнений з-під варти на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 03.06.2022 року (а.с.37-41).

Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ч.5 ст.72 КК України та зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, тобто строк попереднього ув`язнення з 31.05.2022 року до 03.06.2022 року включно.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст. 100, 122, 124, 373-376, 377 КПК України, на підставі ч.4 ст.186 КК України, ст.ст.69, 75, 76 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 31.05.2022 року до 03.06.2022 року включно у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: мобільний телефон моделі 5948Y «ALCATEL» повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .
Речові докази: пляшку з-під пива «Чернігівське» та бляшану банку з-під алкогольного напою «REVO» знищити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення КНДІСЕ витрати в сумі 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки за проведення експертизи та надання висновку №3395/22-21 від 01.06.2022 року.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 12.09.2022 року запобіжний захід у виді щодобового домашнього арешту, залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили та здійснювати щодобово у період доби з 21 години до 06 години за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків на строк не більше двох місяців: 1) прибувати за кожним викликом до суду у цьому кримінальному провадженні; 2) щодобово у період доби з 21 години до 06 години не залишати місце проживання в будинку АДРЕСА_1 (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Вирок в частині продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді щодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого до відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя Наталія Леонтіївна Славінська