Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи за клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку істрійського міського суду московської області від 03.10.2019 року, зі змінами внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 (на даний час відбуває покарання у ФКУ ВК -1 УФСІН росії по тульській області, кінець відбуття строку покарання 18.09.2026 року) у відповідність із законодавством України за апеляційною скаргоюпредставника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.10.2021 рокуклопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду російської федерації у відповідність із законодавством України - задоволено.
Приведено вирок істрійського міського районного суду московської області російської федерації від 03.10.2019 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019, до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених частиною третьою статті 162 (розбій напад з метою розкрадання чужого майна, вчинений з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, групою осіб за попередньою змовою , із застосуванням зброї, у великому розмірі), пунктом «а» частини другої статті 116 (неправомірне заволодіння транспортним засобом (угон) без мети розкрадання, вчинене групою осіб за попередньою змовою), частиною третьою статті 30, частиною першою статті 322 (замах на незаконний перетин Державного кордону російської федерації) Кримінального кодексу російської федерації, що також є караними діяннями відповідно до статтей 187, 289, 15, 332-2 КК України. Відповідно до вироку істрійського міського суду московської області від 03.10.2019 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019 року, ОСОБА_7 призначене додаткове покарання у виді штрафу у розмірі 50 000 рублів, а також ОСОБА_7 у солідарному порядку повинен відшкодувати на користь ООО « Алеко Т» збитки, спричинені злочином, у сумі 236783,22 рубля у відповідність із законодавством України.
Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого:
- за ч. 2 ст. 187 КК України (розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб) до 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене за попередньою змовою групою осіб) до 6 (шести) років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 332? КК України (незаконне перетинання державного кордону України) до 2 ( двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 7 ( семи) років 6 ( шість) місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ООО " Алеко Т" збитки спричинені злочином у сумі 89 393,04 гривень.
Строк відбування покарання постановлено зарахувати час тримання ОСОБА_7 під вартою з 19.03.2019 по день набрання вироком законної сили із розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
В поданій апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції ОСОБА_6 зазначає, що при розгляді клопотання судом посилено кримінальне покарання, яке визначено вироком від 03.10.2019 року, зі змінами внесеними ухвалою від 12.12.2019 року, що призвело до порушення вимог ч.ч.3,4 ст. 610 КПК України, які відповідають вимогам ст.ст. 10, 11 Конвенції, зокрема, в частині обов`язку не погіршувати становище засудженої особи.

Вважає, що під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII, з розрахунку день за день, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин в один з днів лютого 2019 року, але не пізніше 26.02.2019 року.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 05 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, розглянувши по суті клопотання про приведення вироку суду російської федерації відносно ОСОБА_7 , зі змінами внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019 року,у відповідність із законодавством Україниякою

Заслухавши суддю-доповідача, представника Міністерства юстиції, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Міністерства юстиції підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були належним чином дотримані.

Згідно ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Нормою ст. 602 КПК України визначено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Запит про виконання вироку суду іноземної держави розглядає Міністерство юстиції України, а встановивши його відповідність умовам, передбаченим міжнародним договором України, направляє до суду відповідне клопотання про його визнання і виконання вироку суду іноземної держави.
Процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст. 610 КПК України, якою визначено територіальну підсудність розгляду зазначеного клопотання, коло осіб, участь яких є обов`язковою в судовому розгляді, перелік документів, що подаються разом з клопотанням та повноваження суду при розгляді такого клопотання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку істрійського міського районного суду московської області російської федерації від 03.10.2019 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019 щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України розглянуто судом згідно процедури, передбаченої ст. 610 КПК України, з правильним визначенням територіальної підсудності розгляду зазначеного клопотання та переліком документів, що були подані разом з клопотанням.

Відповідно до ст. 10 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., яка є частиною національного законодавства на підставі ЗУ «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995р. N 337/95-ВР та ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою ухвалення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі ухвалення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави, дотримуючись тривалості призначеного таким вироком покарання, крім передбачених законом випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Інших положень про обчислення строку призначеного покарання вироком іноземного суду при приведенні його у відповідність до національного законодавства, а ні закон України про кримінальну відповідальність, а ні кримінальний процесуальний закон не містять.
Конвенцією про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11, відповідно до якої, замінюючи вирок, компетентний орган, зокрема, згідно пункту «d» не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обв`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Поряд з тим судом першої інстанції за результатами розгляду зазначеного клопотання Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_7 посилено кримінальне покарання останньому, визначене вироком істрійського міського суду московської області від 03.10.2019 року, зі змінами внесеними апеляційною ухвалою московського обласного суду від 12.12.2019 року. Так, відповідно до ч.2 ст.187 КК України визначено строк 7 років 6 місяців позбавлення волі (вироком російського суду 7 років позбавлення волі за ч.3 ст. 162 УК рф); за ч.2 ст. 289 КК України визначено 6 років позбавлення волі (вироком російського суду 2 роки позбавлення волі за п. «а» ч.2 ст. 166 УК рф); за ч.3 ст.15 ч.1 ст. 332-2 КК України визначено 2 роки позбавлення волі (вироком російського суду штраф в розмірі 50000 рублів за ч.3 ст.30, ч.1 ст. 322 УК рф).
Крім того, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону (ч.5 ст. 72 КК України) при вирішенні питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
З огляду на викладене судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги вимоги ст.ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів, виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст. 407 КПК України, вважає, що ухала суду першої інстанції не може залишатись чинною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно з дотриманням кримінального та кримінального процесуального законодавства повно, об`єктивно та всебічно дослідити матеріали кримінального провадження і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, з врахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року про приведення вироку суду російської федерації відносно ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3