Дата документу 22.08.2022 Справа № 332/4927/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/4927/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/632/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула 22 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено вироком Запорізького апеляційного суду від 20.05.2020 року за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

Вироком Запорізького апеляційного суду від 20.05.2020 року скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2020 відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про умовне-дострокове звільнення його від додаткового покарання, оскільки ОСОБА_7 за час відбування ним призначеного покарання нових кримінальних чи адміністративних правопорушень не скоював, за місцем роботи характеризується позитивно, відбув половину призначеного судом додаткового покарання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 20.05.2020 року.

Умовно-достроково звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду від 20.05.2020 року.

Задовольнивши клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що є підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від додаткового покарання, оскільки за час відбування ОСОБА_7 додаткового покарання, він до кримінальної відповідальності не притягувався, адміністративних правопорушень не вчиняв. За місцем роботи та мешкання характеризується позитивно.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційний скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною через те, що судом істотно порушено вимоги кримінально процесуального закону, а також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що Кримінальним кодексом України визначено право звільнення особи від відбування додаткового покарання лише після застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання чи одночасно з ним. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання самостійно не передбачено.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року роз`яснено про те, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання. У пункті 7 цієї постанови зазначено, що особу може бути звільнено умовно-достроково від додаткового покарання, яким є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Вважає, що надані до суду стороною захисту документи про працевлаштування та характеристики засудженого не підтверджує його сумлінної праці та виправлення.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого потерпілий загинув на місці події. Вини одразу не визнав, щиро не розкаювався. Вказує, що у судовому засіданні першої інстанції не брав участі представник Заводського РВ Філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, який володіє інформацією щодо виконання обов`язків засудженим, покладених на нього вироком Запорізького апеляційного суду від 20.05.2020 року. Ухвала суду першої інстанції не містить жодних посилань, які саме досліджувались у судовому засіданні докази виправлення засудженого.
Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що вплинуло на вирішення питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року саме при вирішенні питання про умовне-дострокове звільнення засудженого від відбування основного покарання, він може повністю або частково звільнений і від відбуття назначеного додаткового покарання.

При цьому, діючим законодавством не передбачено можливість умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання осіб, які відбувають лише додаткове покарання, а тому суд першої інстанції, під час розгляду вказаного кримінального провадження не мав застосовувати положення ст.81 КК України щодо можливості умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання до відбуття основного покарання.

Крім того, призначене засудженому додаткове покарання не повною мірою досягло мети його призначення, а відтак підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання відсутні.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційних скарг просив їх задовольнити.
Засуджений у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Під виправленням засудженого слід розуміти процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засуджену внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних та переконливих підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення та має право на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Так, судом встановлено, що вироком Запорізького апеляційного суду від 20.05.2020 року вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.

Суд першої інстанції правильно встановив, що формально засудженим виконані усі умови, необхідні для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, він відбув половину строку покарання. Також судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, адміністративних правопорушень не вчиняв, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно.

Разом з тим, всі ці обставини, які суд першої інстанції поклав в основу судового рішення, існували і на час постановлення вироку відносно ОСОБА_7 та були враховані судом при звільненні останнього від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Будь-які нові обставини, які б свідчили про виправлення засудженого судом не встановлені.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, при цьому останній самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом, тобто джерелом підвищеної небезпеки, порушив три пункти Правил дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого ним кримінального правопорушення, які полягають у смерті потерпілого, що суттєво підвищує як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і суспільну небезпеку особи винного, який засуджений за вчинення цих діянь.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини щодо особи ОСОБА_7 не дають підстав для умовно-дострокового його звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Надання документів про працевлаштування та характеристик не підтверджує сумлінної праці засудженого та його виправлення.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою покарання є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільства.

З огляду на викладене, поряд з наявністю позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 після його звільнення від основного покарання, питання умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання є невиправданими з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції, атому, враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не повною мірою досягло мети його призначення, а відтак підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування такого покарання відсутні.

Само по собі відбуття певного строку додаткового покарання, передбаченого п.1 ч.3 ст.81 КК України, не може бути беззаперечною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання.

Більш того, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в пункті 8 зазначено, що при умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання.

З аналізу зазначеного випливає, що діючим законодавством не передбачено можливість умовно-дострокового звільнення осіб від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, які відбувають лише додаткове покарання.

Отже, доводи апеляційних скарг прокурорів про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання винесене з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є цілком слушними.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якої відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 20.05.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4