Номер провадження: 11-кп/813/1703/22
Справа № 522/4976/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 25.07.2022, якою в межах кримінальних проваджень № 0000301 від 16.03.2019 та № 0000699 від 28.09.2018, відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краснодон, Луганської області, громадянина України, українця, освіта середня, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого в 2012 році Жовтневим районним судом м. Луганська за ч.3 ст.15, ч.5 ст.185 КК України, звільнений з Краснолуцької виправної колонії №19 у Луганській області у 2013 році;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 187 КК України,продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням розміру застави, строком на 60 днів, до 23.09.2022 включно,
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Паркани, Слободзейського району, ПМР, громадянина ПМР, без постійного місця проживання на території м. Одеси та Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (значиться у міжнародному розшуку з 30.11.2015 з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Молдова),

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Єреван, Республіки Вірменії, громадянина Республіки Вірменія, неодруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Паркани, Слободзейського району, Придністровської Молдавської Республіки, громадянина Придністровської Молдавської Республіки, без постійного місця мешкання на території м. Одеси та Одеської області,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Хімки Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 (знаходиться у федеральному та міждержавному розшуку за ініціативи правоохоронних органів Брянської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 322 (незаконний перетин державного кордону РФ) КК РФ),

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в Слободзейськму р-ні Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

- обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжений кожному запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням розміру застави, строком на 60 днів, до 23.09.2022 включно,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду було відмовлено в задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу та задоволене клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_15 та продовжений запобіжних захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 із утриманням їх в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» стром на 60 днів до 23.09.2022 без визначенням розміру застави.
Зобов`язано начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та наявними в нього діагнозами.
Мотивуючи своє рішення, в частині продовження строку тримання під вартою, суд 1-ої інстанції послався на те, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою суду, вказує що вона є незаконною, необґрунтованою та порушує права обвинуваченого на життя та здоров`я з наступних підстав:
- обвинувачений ОСОБА_9 хворий на туберкульоз, що унеможливлює його перебування в ДУ «ОСІ», тому що лікування в медичній частині ізолятора не надається в обсязі, щоб покращити стан здоров`я останнього, так як йому необхідне стаціонарне лікування;
- сама лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, без чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу;
- стороною обвинувачення не надано жодного прямого вагомого доказу на обґрунтування ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки останні по справі допитані, судовий розгляд перебуває на кінцевій стадії дослідження доказів;
- просить звернути увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 вже три роки знаходься в слідчому ізоляторі, де набув тяжке захворювання, яке потребує негайного професійного лікування задля збереження життя.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та змінити запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду та вказує вона підлягає скасуванню з наступних підстав:

- вказує, що хворий на туберкульоз, що унеможливлює його перебування в ДУ «ОСІ», тому що лікування в медичній частині ізолятора не надається в обсязі, щоб покращити його стан здоров`я, так як необхідне стаціонарне лікування;

- звертає увагу, що має соціальні зв`язки сім`ю, рідних та близьких, та не має наміру переховуватись від правосуддя;

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити йому запобіжний захід.

Водночас ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в апеляційному порядку не оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 , підтримала доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі та просила їх задовольнити, натомість прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальні провадження № 0000301 від 16.03.2019 та № 0000699 від 28.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Натомість, ухвалою суду 1-ої інстанції зокрема обвинуваченому ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10.02.2011, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08.04.2010) неодноразово акцентував увагу на тому, що кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні у вчиненні ряду злочинів, найбільш тяжкий із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення його передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років із конфіскацією майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, не був працевлаштований, не одружений, не має реєстрації на території України, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, що у своїй сукупності свідчить про існування ризику переховування від суду.

Апеляційний суд також вважає обґрунтованими висновки суду 1-ої інстанції відносно наявності ризику незаконного впливу на свідків, з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання їх показань, яка передбачена ст.ст. 23, 224 КПК України.

З огляду на те, що ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, не був працевлаштований, не має реєстрації на території України та враховуючи тривалість вчинення інкримінованих злочинів, апеляційний суд приходить до висновку про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту відносно тяжкого стану здоров`я обвинуваченого, водночас, зауважує, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 перебуває на стаціонарному лікуванні в медичній частині, отримує лікування згідно листка лікарських призначень та знаходиться під наглядом медичного персоналу. Окрім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали начальником філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській обл. була надана відповідь на запит прокурора зі змісту якої вбачається, що в умовах ОСІ наявна медична частина, в якій є інфекційний ізолятор для тримання хворих на туберкульоз, де утримується 23 хворих, що свідчить про можливість утримання осіб із таким діагнозом в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, Приморськимй райсуд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 15.03.2022 - без змін.

Водночас, апеляційний суд приймаючи до уваги доводи захисника відносно того, що судовий розгляд перебуває на кінцевій стадії, апеляційний вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції звернути увагу на необхідність дотримання принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч.4 ст.28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд приймає до уваги введення воєнного стану на території України, однак вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 25.07.2022, в межах кримінальних проваджень № 0000301 від 16.03.2019 та № 0000699 від 28.09.2018, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність додержання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінальних проваджень № 0000301 від 16.03.2019 та № 0000699 від 28.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3