Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 646/5891/21
Провадження № 1-кп/553/204/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000365 від 14.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000365 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, яке надійшло до суду на підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" з Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до вимог ч.6 ст.34 КПК України судом розпочато судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Копія клопотання була вручена обвинуваченому.

Потерпіла та її законний представник у підготовче судове засідання не прибули.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора прохали застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою. Обвинувачений зазначив, що має стійкі соціальні зв`язки, до затримання був офіційно працевлаштований та заперечив причетність до інкримінованих йому злочинів.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Розгляд таких клопотань здійснюється судом з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою, суд має надати оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства щодо неповнолітньої особи, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання і допит потерпілих, свідків судом не здійснювався, що в свою чергу у сукупності з іншими обставинами значно збільшує ризики незаконного впливу на учасників провадження.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому суд вважає, що наразі ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави.

Одночасно в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що його було переведено до виправної колонії, що порушує його права та прохав визначити місцем тимчасового тримання ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого наголосив, що наразі ОСОБА_4 має статус обвинуваченого, тому у відповідності до вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення» у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу повинен знаходитись в слідчому ізоляторі.

Прокурор погодилась із тим, що процесуальний статус ОСОБА_4 у кримінальному провадженні дає підстави для його утримання саме в умовах слідчого ізолятора.

Так, у відповідності до вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання (ст.4 Закону № 3352-XII).

Окрім того, як убачається з матеріалів справи до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід з утриманням в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», який неодноразово продовжування, востаннє до 31.10.2022 й тримання особи, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах виправної колонії законом не передбачено.

Також в судовому засіданні прокурор прохала в порядку ст.333 КПК України надати органу, який проводив досудове слідство судове доручення щодо встановлення місцезнаходження потерпілої та її законного представника.
Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора щодо судового доручення заперечень не мали.
Відповідно до ч.3 ст.333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

Згідно з матеріалами справи, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 надійшло до Ленінського районного суду м.Полтави за актом приймання-передавання справ від 20.04.2022 та з того часу потерпіла і її законний представник жодного разу не прибули в судове засідання.

За таких обставин суд вважає доцільним у порядку ст.333 КПК України, доручити ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області виконати слідчі дії з приводу встановлення місцезнаходження потерпілої та її законного представника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315,333 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 22.12.2022 включно, без визначення застави з утриманням в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Надати судове доручення органу, який проводив досудове слідство у справі, а саме ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області виконати слідчі дії, щодо встановлення місцезнаходження потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , та її законного представника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , із здійсненням сповіщення останніх про дату і час підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 19.12.2022.
Встановити строк виконання судового доручення до 19.12.2022.
Виконання ухвали про здійснення приводу доручити начальнику ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.
Копію ухвали для контролю за виконанням направити прокурору.
Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1