ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1395/22 Справа № 175/3125/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 , ( в режимі відеоконференції),-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено, зокрема обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11 червня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, особу ОСОБА_5 , який не має постійного місця роботи та навчання, міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, які ще не допитані, продовжують існувати та жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти, тому продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що рішення суду є необгрунтованим та постановлено з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так апелянт зазначає, що ризики заявлені у клопотанні прокурора є шаблонними, нічим не підтверджені, та ґрунтуються на припущеннях прокурора. Водночас, обвинувачений зазначає, що тяжкість покарання не може бути самостійною підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу. Між тим, будь-яких заяв від потерпілих чи свідків про незаконний тиск на них з його боку матеріали провадження не містять, що свідчить про безпідставність такого ризику. При цьому, обвинувачений указує на те, що обшук за місцем його мешкання вже проведено та прокурором не обґрунтовано, які саме речі він може сховати або спотворити, проте ці обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, з`ясування яких, на думку апелянта, могли істотно вплинути на законність та справедливість прийнятого рішення, тому просить ухвалу скасувати.
В своїй апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави у провадженні. В обґрунтуванні доводів скарги посилається на помилковість та необґрунтованість висновків суду. Зокрема, на думку захисника, суд належним чином не дослідив обставини, які підтверджують існування ризиків та недоцільність зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку у цьому провадженні. Поряд з тим, вказує на те, що суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки особі підозрюваного, його поведінці під часу розслідування провадження, а також обставинам злочину, врахування яких, на переконання захисника, могли б істотно вплинули б на його висновки.

З огляду на те, що від прокурора та захисника, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, не надходило клопотання про їх участь в судовому засіданні, проти чого не заперечував й обвинувачений, апеляційний суд, у відповідності до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
В силу ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000334 від 05.03.2019, зокрема щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України.
На стадії досудового розслідування ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції, останній раз 13 квітня 2022 року.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, особу ОСОБА_5 , який не має постійного місця роботи та навчання, міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, а також те, що допит свідків у цьому провадженні ще не розпочато, й дійшов вірного висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
З огляду на викладене, доводи в скаргах про те, що прокурором не обґрунтовані ризики, є такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було продовжено застосування щодо ОСОБА_5 , запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

При цьому, доводи апелянтів, що ґрунтуються на твердженнях про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчать про необґрунтованість вимог апеляційних скарг про зміну запобіжного заходу в тому числі на домашній арешт, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційних скарг, а доводи сторони захисту ґрунтуються на їх суб`єктивних оціночних судженнях.
Поряд з тим, доводи апеляційних скарг не містять належних та достатніх відомостей про обставини, які в сукупності з іншими факторами свідчать про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції.
Отже, місцевий суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4