Дата документу 05.09.2022 Справа № 332/4467/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/4467/21 Головуючий в 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадж. № 11-кп/807/1030/22 Доповідач в 2 інстанції Тютюник М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Тютюник М.С.,

суддів Рассуждая В.Я., Гончара О.С.,

при секретарі Матвійчук Г.А.,

за участю:

прокурора Ящука К.В.,

захисника-адвоката Новікова І.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянула 5 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одружений, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, відповідно до наказу військового комісара від 24.02.2022 зарахований на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26 липня 2021 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми заробітку, строком на 2 роки, що відбув покарання у виді виправних робіт частково - 4 місяці, не відбута частина покарання складає один рік 8 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

10 травня 2021 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись в загальному коридорі комунальної квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в область голови та один удар кулаком лівої руки в область правого вуха, тим самим спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді рани в лівій «лобно-тім`яній ділянці, слідом загоєння якої став виявлений при огляді рубець та садно правої вушної раковини, які, згідно висновку експерта № 1055п від 22.06.2021, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та внаслідок нанесених яких, потерпілий впав на підлогу. Далі, без розриву у часі, ОСОБА_1 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 , наніс не менше трьох ударів обома ногами по кисті лівої верхньої кінцівки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої кисті: субкапітальний осколковий перелом середніх фаланг III-IV-V пальців із мінімальним зміщенням уламків, яка, згідно висновку експерта № 1055п від 22.06.2021, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року:

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш суворим знов призначеним покаранням менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного йому покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції в повному обсязі не врахував дані про його особу, який провину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, за місцем праці характеризується задовільно, має стійки соціальні зв`язки, знаходиться в шлюбі та на його утриманні наявна малолітня дитина, дружина та дитина наразі перебувають на його повному утриманні. На обліку у психіатричному обліку не перебуває. З урахуванням усіх характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання в межах санкції статті.

Також посилається на ст.47 КК України та на клопотання колективу Заводського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про взяття його на поруки з вимогою звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання у виді виправних робіт строком на два роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просить його залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_1 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, після вчинення цього злочину продовжив злочинну діяльність та вчинив крадіжку, за яку був засуджений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2021 року, не намагався надати допомогу потерпілому похилого віку, не відшкодував йому витрат на лікування.

Також слід зауважити, що сукупність даних про особу обвинуваченого не вказують на наявність вагомих підстав задля висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 при призначенні іншого виду покарання.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_1 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із вчиненням злочину до постановлення попереднього вироку відносно нього, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_1 , давали суду підстави для призначення саме такого виду та розміру покарання.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі, визначеному санкцією статті, з урахуванням наявності пом`якшуючої обставини.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_1 із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, оскільки останній вчинив злочин до постановлення щодо нього попереднього вироку.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_1 покарання взяті до уваги.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, через наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, при цьому погіршивши становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. А тому посилання суду у вироку на наявність обставини, що обтяжує покарання, підлягає виключенню.

Що стосується клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки, яке сторона захисту наполягала розглянути одночасно із апеляційною скаргою, то на думку апеляційного суду, у задоволенні такого клопотання слід відмовити через наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюються розділом IX Кримінального кодексу України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

Відповідно до роз`яснень пункту 5 зазначеної постанови звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою для такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.

З наведеного слідує, що застосувати цей вид звільнення від кримінальної відповідальності доцільно у випадку, коли особа вчинила злочин на підприємстві, підприємство є потерпілим або злочин вчинений стосовно працівників даного підприємства. Обставини ж даного кримінального провадження є зовсім іншими за своїм змістом.

Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Тобто з огляду на такі дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

При цьому, обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення злочину вперше.

Фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_1 згідно ст.12 КК України вчинив не тяжке кримінальне правопорушення, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, давав правдиві свідчення, однак на час вирішення даного питання, обвинувачений є особою раніше судимою, а саме вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2021 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на два роки, невідбута частина покарання складала 1 рік 8 місяців.

Отже, необхідних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України під час апеляційного розгляду не було встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, що з урахуванням низки інших обставин, а саме фактичних обставин вчиненого злочину, який має насильственних характер, сукупних даних стосовно особи обвинуваченого, не здатне змінити висновки суду щодо призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

М.С. Тютюник В.Я. Рассуждай О.С. Гончар