Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 25.05.2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджинікідзе, РФ, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні 5 малолітніх дітей, інваліда 3-ї групи з дитинства, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, немаючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого у АДРЕСА_2 та проживаючого у АДРЕСА_3 , раніше не судимого визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до статей 75 та 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 рік та 6 місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання з 10.03.20 по 11.03.20 відповідно ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта внаслідок проведення судово-автотоварознавчої експертизи в сумі 2288 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 12000 грн. з ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 матеріальну шкоду на користь ОСОБА_13 у сумі 6000 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 12000 грн з ОСОБА_9 залишено без задоволення та відмовлено.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_8 та цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто моральну шкоду в сумі 20000 грн. з ОСОБА_8 та 40000 грн з ОСОБА_9 .
Клопотання ОСОБА_13 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задоволено, а саме стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2100 грн.
Речові докази два диски DVD-R з відеофайлами залишено в матеріалах кримінального провадження.

Судом встановлено, що 01.01.2019, близько 02 год. 20 хв., ОСОБА_13 під час керування автомобілем марки «Audi 100» з реєстраційним номером НОМЕР_1 по вул. Перемоги в м. Житомирі, рухаючись від вул. Домбровського до вул. Миколи Сціборського, під час здійснення маневру розвороту не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, тобто на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив розворот з правої смуги, при цьому не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВMW» з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в попутному напрямку в лівій смузі позаду, в результаті чого сталось зіткнення вказаних автомобілів на проїжджій частині по вул. Перемоги поблизу будинку №73 по вул. Перемоги у м. Житомирі. Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
З автомобіля марки «ВMW» з реєстраційним номером НОМЕР_2 вийшли ОСОБА_14 та ще два пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_15 . З автостоянки, що поблизу ТЦ «Дастор» по вул. Домбровського, 3 в м. Житомирі, помітив дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_8 , який підійшов до вказаних осіб.
Після зіткнення автомобілів на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_9 підійшов до пасажирських передніх дверцят автомобіля марки «Audi 100», за кермом якого сидів ОСОБА_13 , та умисно наніс ногою один удар по правому боці тулуба ОСОБА_13 .
ОСОБА_8 , вважаючи, що водій автомобіля марки «Audi 100», винний у вчиненні ДТП, підійшов до ОСОБА_13 , який сидів за кермом автомобіля марки «Audi 100», та своєю правою ногою умисно наніс близько 3 (трьох) ударів по лівій руці ОСОБА_13 , після чого кулаком правої руки умисно наніс ще один удар в голову останнього.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 , підійшов до ОСОБА_13 зі сторони водійських дверцят та супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, умисно наніс декілька ударів кулаками обох рук в обличчя, в область носу, голови та шиї останнього. Після цього, ОСОБА_9 відійшов від ОСОБА_13 . Через декілька хвилин ОСОБА_9 повернувся до ОСОБА_13 , який так і сидів за кермом автомобіля марки «Audi 100», та умисно наніс один удар ногою по тулубу зліва ОСОБА_13 , декілька ударів кулаками обох рук по голові та обличчю останнього та відійшов від нього. Через декілька хвилин ОСОБА_9 знову підійшов до ОСОБА_13 та умисно наніс декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя, голови ОСОБА_13 .
У результаті вказаних дій, ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді синця по тилу лівої кисті та закритої черепно-мозкової і лицевої травми, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
ОСОБА_9 в результаті вказаних дій умисно заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової і лицьової травми у вигляді синців на обличчі, саден голови, перелому кісток носу, передньої стінки лівої гайморової пазухи та струсу головного мозку, а також синця лівої верхньої кінцівки, переломів шийного відділу хребта, переломів ребер праворуч та забою легень, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2021 року кримінальне провадження №0000022 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням №0004192 про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_13 просить вирок Богунсього районного суду м. Житомира в частині призначення покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України та ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК скасувати як м`яке. Прийняте нове рішення, яким суворо покарати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також просить скасувати вирок в частині відмови в стягненні з ОСОБА_9 моральної шкоди на його користь в сумі 311000,00грн. та в частині відмови в стягненні з ОСОБА_8 моральної шкоди на його користь в сумі 210000,00грн. та постановити нове рішення про задоволення позовів в частині стягнення моральної шкоди на його користь з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в повному обсязі.

Просить змінити вирок в частині часткового задоволення позовів про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 в сумі 40000,00грн. та з ОСОБА_8 20000.00грн. зазначивши вказані суми прописом та вказавши стягнути па користь потерпілого ОСОБА_13 , так як в рішенні не зазначено на чию користь вони мають сплатити і це може унеможливити виконання рішення суду в цій частині.

Вказує, що оскаржуваний вирок постановлений на неповно з`ясованих обставинах і підлягає скасуванню в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та щодо часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди .

Посилається на те, що рішення суду щодо часткового задоволення завданої йому моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим, адже обвинувачені під час вчинення злочину діяло зухвало і жорстоко.

Вказує, що їх дії було кваліфіковано на розсуд прокурора, а не згідно кримінального кодексу України та зібраних доказів, адже фактично його було побито як учасника ДТП, вчинено самосуд, що є неприпустимим і їх поведінка носила неправомірний характер, а також порушила норми суспільної поведінки, і зважаючи, що це відбувалося в ночі в громадському місці в присутності перехожих, з обвинуваченими не був раніше знайомим, тому фактично вони вчинили хуліганство, але процесуально він не в змозі був належно реалізувати своє право на добросовісне слідство та на належну кваліфікацію дій обвинувачених.

Посилається на те, що при призначенні покарання суд не надав оцінки тій обставині, шо ОСОБА_9 ухилявся від слідства, його було оголошено в розшук, особу ОСОБА_8 теж встановлювали розшуковими заходами і він фактично втік з місця події, а тому суд першої інстанції переоцінив вибачення наданні ними, адже необхідно було оцінювати їх поведінку не лише в судовому засіданні, а й під час досудового розслідування щодо них. Призначене судом покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є надто м`яким, так як каяття не було щирим.

Зазначає, що каяття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було не щирим, свідчить той факт, що за весь період досудового слідства та судового розгляду не вчинили самостійних дій з публічного принесення своїх вибачень йому як потерпілому в присутності слідчого, а ті вибачення, що були висловлені в суді вони їх принесли після виховної бесіди головуючого судді в його присутності.

Суд першої інстанції неналежно оцінив пояснення обвинувачених про спілкування з його представником та іншими людьми, так як ці свідчення не заслуговують на увагу суду, адже вони спілкувалися з ними по питанню звільнення від кримінальної відповідальності, щоб не нести покарання.

Вказує, що просив суд покарати обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як найсуворіше, натомість судом було взято до уваги думку прокурора, яка діяла в супереч його інтересів як потерпілого.

Посилається на те, що суд першої інстанції стягнув на його користь моральну шкоду з ОСОБА_9 40000,00грн. та з ОСОБА_8 20000,00грн. і необґрунтовано відмовив у стягненні з них 311000,00грн. та 210000грн.

Суд при визначенні моральної шкоди не взяв до уваги тривалість розладу здоров`я, втрату працездатності, втрату вибору обрати іншу роботу, яка потребує фізичного навантаження. Внаслідок цього побиття змінився його звичний спосіб життя, змушений звертатися за сторонньою допомогою в побуті, не може виконувати фізичну роботу. Також періодично змушений проходити лікування в стаціонарних медичних закладах з метою підтримання свого стану здоров`я та у знайомих доводилося позичати кошти на додаткові витрати через лікування завданих травм і просити їх чекати повернення грошей. Вказує, що внаслідок цього побиття та висловлених погроз в момент побиття про те, що вони позбавлять його життя, які він сприймав реально, як наслідок зазнав глибоких душевних та психічних страждань, які полягали в тривалому перебуванні негативних психоемоційних станах, адже став інвалідом 3 групи загального захворювання, внаслідок їх побиття.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок Богунського районного суду міста Житомира від 25.05.2021р. в частині призначеного покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 1 рік обмеження волі. Відповідно до статей 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Змінити вирок в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 та зменшити суму стягнення моральної шкоди до 10000,00 грн. Скасувати вирок в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта внаслідок проведення судово-автотоварознавчої експертизи в сумі 2288 грн.

Вказує, що оскаржуваний вирок в частині призначення покарання є суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

На апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_13 обвинуваченим ОСОБА_8 подані письмові заперечення, в яких він просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 25.05.2021 відносно нього залишити в силі як законний і обґрунтований.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_12 підтримала апеляційну скаргу потерпілого та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_11 .

Потерпілий надіслав клопотання про розгляд провадження у його відсутність, свою апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечили щодо апеляційної скарги потерпілого, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 просили задовольнити. При цьому в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційні скарги просила залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 - частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , враховуючи думку прокурора, а також положення ст.ст. 12, 49 КК України та ст. 284 КПК України про його обов`язковий розгляд в тому числі і при розгляді апеляційних скарг інших учасників провадження, перевіривши обставини кримінального провадження, які мають відношення до вказаного питання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст.ст.288 ч. 3, 417 КПК України, колегія суддів, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, своєю ухвалою скасовує обвинувальний вирок, закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 01.01.2019 року, тобто з дня його вчинення минуло понад три роки.

Ухвалений щодо нього вирок не набрав законної сили, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався, а тому обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

За таких обставин вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

При цьому відповідно до положень ст. ст. 128, 129 КПК України у зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає скасуванню а цивільний позов в цій частині залишенню без розгляду, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 129 КК України цивільний позов потерпілого до обвинуваченого підлягає задоволенню лише у випадку постановлення щодо останнього обвинувального вироку. Тобто у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності цивільний позов до нього повинен бути залишений без розгляду з метою надання потерпілому (цивільному позивачеві) права на повторне звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. При цьому на вирішення даного питання саме в такий спосіб не впливає факт звільнення від відповідальності з нереабілітуючих підстав, а також стадія судового розгляду.

У зв`язку з наведеними обставинами не підлягає задоволенню апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_13 в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання та збільшення розміру стягнення відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , в тому числі і щодо вирішення питання процесуальних витрат, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинувачених, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, роз`яснивши їм й іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники погодились.

Встановлені судом обставини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При цьому колегія суддів погоджується також і з рішенням суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та звільнення останнього від його відбування з іспитовим строком, а доводи потерпілого та його представника щодо невідповідності такого покарання та звільнення від його відбуття тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вказаної норми, а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суду слід враховувати ступінь тяжкості злочину, обставини цього злочину, його наслідки і дані про особу. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, характер і ступінь тяжкості тощо).

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

При цьому статтею 75 КК України передбачено, що звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання. Суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зазначених вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в цілому дотримався і вирок в цій частині відповідає положенням ст.ст.370, 374 КПК України.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами провадження, що обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово просив вибачення у потерпілого, раніше не судимий не одружений, не має на утриманні дітей, має молодий вік, відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду. Також враховано досудову доповідь органу пробації.
І встановивши зазначені обставини, судом зроблено обгрунтований висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та можливість застосування до нього положень ст.75 КК України.

При цьому апеляційні доводи щодо обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , наслідків, які настали для потерпілого у виді тривалого лікування та встановлення інвалідності заслуговують на увагу суду, разом з тим не спростовують висновків про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття призначеного покарання у виді обмеження волі і достатності саме такого покарання для його виправлення, із врахуванням в тому числі і висновку органу пробації, зазначеного в досудовій доповіді, про середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки особи обвинуваченого для суспільства.

Так при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особливості конкретних злочинів, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного, а також вірно застосовуючи інші положення Кримінального закону щодо призначення покарання. При цьому необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість повною мірою відчути та зрозуміти наслідки його кримінально карних діянь.

Проаналізувавши усі обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його характеризуючи дані, відношення до вчиненого, та наслідки для потерпілого, апеляційний суд вважає за необхідне погодитися з рішенням суду першої інстанції щодо призначення йому покарання.

Що стосується доводів потерпілого відносно відсутності з боку обвинуваченого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказане питання може бути вирішено після набуття вироком законної сили, що в свою чергу не заперечується обвинуваченим.

При цьому враховуючи вищенаведене доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 щодо надмірної суворості призначеного покарання апеляційний суд також визнає безпідставними.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне частково погодитися з доводами потерпілого ОСОБА_13 щодо необхідності збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 , а розмір, визначений судом визнає необґрунтовано заниженим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_13 в порядку ст.128 КПК України пред`явлено цивільні позови до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в яких він просив стягнути на його користь з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинену матеріальну шкоду в сумі 12000 грн та моральну шкоду з ОСОБА_8 250 000грн. та з ОСОБА_9 -351 000грн.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Щодо задоволення цивільного позову до ОСОБА_8 колегія суддів в даній ухвалі зазначила підстави для залишення його без розгляду з огляду на звільнення даного обвинуваченого від кримінальної відповідальності

Разом з тим вирішуючи питання щодо цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення, відповідно до вимог закону недостатньо врахував характер дій обвинуваченого, який тривалий час не припиняв своїх незаконних дій, повертаючись до потерпілого декілька разів, для нанесення ударів, обсяг душевних страждань потерпілого та його пережиті негативні емоції внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, глибину вимушених зміни у його життєвих стосунках, його вік, соціальне положення, перебування на лікуваннях в період з 01.01.19 по 31.05.19 року, отримання 3 групи інвалідності, загальний життєвий рівень громадян України, тощо.

Тому враховуючи вказані обставини, а також сімейний стан обвинуваченого, наявність в нього на утриманні малолітньої дитини та його молодій вік, який дозволяє належним чином організувати своє життя для належного відшкодування шкоди, завданої його злочинними діями, враховуючи також звільнення його від відбування покарання з випробуванням та можливості працевлаштування, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційні вимоги потерпілого щодо вказаного питання та збільшити розмір відшкодування обвинуваченим моральної шкоди до 100000 грн.
Саме такий розмір відшкодування, на думку колегії суддів, забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п.6ч.1ст.3ЦК України).

Виходячи з наведеного не підлягають задоволенню в свою чергу апеляційні вимоги захисника ОСОБА_11 щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, стягненої з ОСОБА_9 на користь потерпілого. Доводи захисника та висновки суду першої інстанції про те, що потерпілим не надано суду доказів на підтвердження понесених ним моральних втрат, пов`язаних з вчиненими щодо нього діями обвинуваченим в розмірі більшому, ніж визначено судом у вироку, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

Разом з тим апеляційний суд вважає обґрунтованими апеляційні доводи захисника ОСОБА_11 щодо безпідставності стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта, а саме за проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Так з обвинувального акту щодо ОСОБА_9 вбачається, що процесуальні витрати по залученню експерта для проведення автотоварознавчої експертизи складають 2288 грн. При цьому дана вказівка не містить жодних реквізитів даного експерного висновку. Крім того не додавався такий висновок і прокурором у якості доказу в кримінальному провадженні, а було лише надано довідку Житомирського НДЕКЦ без дати про те, що витрати на проведення судової експертизи (висновок від 11.04.2019 № 11/24 в кримінальному провадженні № 0000022) без зазначення, якої саме, склали 2288 грн.
Таким чином враховуючи також те, що за обставинам кримінальних правопорушень органом досудового розслідування не інкримінувалося обвинуваченим пошкодження будь-якого автомобіля, і прокурором в судовому засіданні не доведено доказове значення такого висновку і взагалі його відношення до даного кримінального провадження, є безпідставним та необгрунтованим висновок суду про необхідність стягнення таких процесуальних витрат на проведення експертизи з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Таким чином доводи апеляційної скарги потерпілого та сторони захисту підлягають частковому задоволенню, вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта внаслідок проведення судово-автотоварознавчої експертизи в сумі 2288 грн. відповідно до положень ст.ст. 409, 411, 413 КПК України підлягає зміні відповідно до положень ст.ст. 370, 374 КПК України, та вирок відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню відповідно до положень ст.. 417 КПК України, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

В решті вирок суду є законним та обґрунтованим, і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.. 49 КК України, ст.ст. 404, 407, 417, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду міста Житомира від 25.05.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України скасувати.

На підставі ст.49 КК звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України та на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Вирок Богунського районного суду міста Житомира від 25.05.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України в частині вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат змінити.

Віднести процесуальні витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2288 грн. на рахунок держави.

Збільшити розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн..

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: