ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Червоноград, Львівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, зокрема, останній раз 14.06.2022 Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком один рік два місяці,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 25.02.2019 року близько 17-ої години 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», по вул. Шептицьких, 43 у м. Львові, за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, у зв`язку з смертю обвинуваченого, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала шоколад молочний «ЛА крем» 90 г марки «Світоч» в кількості 25 шт. вартістю по 18,54 грн. кожен, шоколад «десерт смак полуниці» 90 г марки «Світоч» в кількості 4 шт. вартістю по 20,16 грн. кожен, шоколад «чорний класичний авторський» 85 г марки «Світоч» в кількості 1 шт. вартістю 16,74 грн., шоколад «особливий» 85 г. марки «Світоч» в кількості 5 шт. вартістю по 22,2 грн. кожен, шоколад «чорний з фундуком» 90 г. марки «АВК» в кількості 1 шт. вартістю 18,5 грн., чим завдала ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальної шкоди на загальну суму 690,38 грн.

Крім того, ОСОБА_4 28.03.2019 близько 16-ої години 20 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», по вул. Шептицьких, 43 у м. Львові, за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, у зв`язку з смертю обвинуваченого, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала масло «селянське вершкове 82% Селянське» 200 г у кількості 13 шт. вартістю по 42,24 грн. кожне, масло «солодковершкове селянське 72 % Ферма» 200г. в кількості 7 шт. вартістю по 40,62 кожне, чим завдала ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальної шкоди на загальну суму 833,46 грн.

Також, ОСОБА_4 10.06.2019 близько 18-ої години 25 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько», по пр. Чорновола, 7а у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала масло «ферма солодковершкове 82,5% Селянське» 200 г у кількості 4 шт. вартістю по 29,40 грн. кожне, масло «селянське солодковершкове 72,5%» в кількості 3 шт. вартістю по 31,10 кожне, чим завдала ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальної шкоди на загальну суму 210,90 грн.

Разом з тим, ОСОБА_4 12.06.2020 близько 18-ої години 40 хвилин, перебуваючи у приміщенні супермаркету «Близенько» ПП «Мережа-Сервіс Львів», розташованого на вул. Січових Стрільців, 13 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрала з холодильника у торговому залі 4 пачки масла «Ферма селянське 73%» 200 г. загальною вартістю 145 грн. та 8 пачок масла «селянське солодковершкове 72,8%» 200 г загальною вартістю 265 грн. 20 коп., чим заподіяла ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальної шкоди на загальну суму 410 грн. 20 коп.

Крім того, ОСОБА_4 08.07.2020 близько 14-ої години 40 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА» ТзОВ «РУШ», за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала з прилавку рідкий гель в капсулах «Tide» у кількості 2 шт., загальною вартістю 498 грн. 06 коп., чим заподіяла ТзОВ «РУШ» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Також, ОСОБА_4 10.07.2020 близько 16-ої години 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА» ТзОВ «РУШ», за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала з прилавку рідкий гель в капсулах «Tide» у кількості 1 шт. загальною вартістю 249 грн. 03 коп., зубну пасту «Colgate» у кількості 3 шт. загальною вартістю 162 грн. 60 коп., чим заподіяла ТзОВ «РУШ» матеріальної шкоди на загальну суму 411 грн. 63 коп.

Крім того, ОСОБА_4 11.07.2020 близько 16-ої години 15 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА» ТзОВ «РУШ», за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрала з прилавку рідкий гель в капсулах «Tide» у кількості 1 шт. загальною вартістю 249 грн. 03 коп., зубну пасту «Colgate» у кількості 3 шт. загальною вартістю 165 грн. 00 коп., чим заподіяла ТзОВ «РУШ» матеріальної шкоди на загальну суму 414 грн. 03 коп.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих їй злочинах визнала повністю. Надала покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказала, що у обвинувальних актах вірно відображено те, що вона, 25.02.2019 року, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», по вул. Шептицьких, 43 у м. Львові, за попередньою змовою, викрала шоколадні вироби, а 28.03.2019, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», по вул. Шептицьких, 43 у м. Львові, за попередньою змовою, таємно викрала декілька упаковок масла. Крім того, вказала, що вона 10.06.2019, перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько», по пр. Чорновола, 7а у м. Львові та 12.06.2020, перебуваючи у приміщенні супермаркету «Близенько», розташованого на вул. Січових Стрільців, 13 у м. Львові, таємно викрала декілька упаковок масла «Селянське». Також, 08.07.2020, 10.07.2020 та 11.07.2020, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА», за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15, таємно викрала рідкі гелі в капсулах «Tide» та зубні пасти «Colgate».

Пояснила, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальних актах. Мотиви і мета вчинення нею злочинів, а також спосіб вчинення злочинів та найменування, перелік і вартість товарів, які вона викрала в обвинувальному акті відображені вірно.

У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, надані обвинуваченою безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченої, судом не встановлено.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд враховує те, що законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Якщо кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.

Така правова позиція знайшла своє відображення в існуючій практиці Касаційного кримінального суду. Зокрема, у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19 провадження № 51-2177кмо20), колегій суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження № 51-1017км18), Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року (справа №541/715/17, провадження № 51-7898км18) та від 10 липня 2019 року (справа № 723/1538/16-к, провадження № 51-8625км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 січня 2020 року (справа № 585/1603/17, провадження № 51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа № 541/715/17, провадження № 51-7898км18) наведено висновки про те, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається і правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. Коли повторність і рецидив кримінальних правопорушень є елементом сукупності вироків, покарання за них призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченої, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, дані про особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Зокрема, судом враховано те, що незважаючи на те що, ОСОБА_4 є раніше судимою особою, вона належних висновків не зробила та повторно вчинила злочини, спрямовані на викрадення чужого майна, тобто кримінальні правопорушення проти власності. Крім того, суд при призначенні покарання враховує те, що спричинена обвинуваченою шкода не відшкодована.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра, за місцем проживання скарг не надходило.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину та повне визнання своєї вини.

Обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченій вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженої відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також встановлено, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2022 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік два місяці.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, слід призначити ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2022 більш суворим за даним вироком.

Крім цього, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 25.08.2020 ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк один рік.

Оскільки суд дійшов висновку, про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання, яке належить відбувати реально, за злочини, вчинені до постановлення вироку Залізничним районним судом м. Львова від 25.08.2020, застосування принципів поглинання, часткового або повного складання призначених покарань не допускається. Таким чином, кожний вирок необхідно виконувати самостійно.

Стосовно пред`явлених представником потерпілого ПП «Мережа-Сервіс Львів» до обвинуваченого цивільних позовів про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, то такі підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положення ст. 22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Встановлено, що спричинені ОСОБА_4 потерпілому - ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальні збитки на загальну суму 621,10 гривень (410,20 грн. + 210,90 грн.) складаються з вартості викраденого у потерпілого майна.

Вказані збитки обвинуваченою відшкодовані потерпілому не були.

Обвинувачена заявлені до неї цивільні позови визнала в повному обсязі.

Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, заподіяна потерпілому діями обвинуваченої шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненими нею злочинами, а також враховуючи визнання обвинуваченою цивільних позовів у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченої слід стягнути на користь ПП «Мережа-Сервіс» заподіяну злочинами матеріальну шкоду в розмірі 621,10 гривень. Відтак цивільні позови підлягають задоволенню в повному обсязі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 23.02.2022.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2022 більш суворим за даним вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25.08.2020, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк один рік зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік - виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_4 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 23.02.2022.

Цивільні позови приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь приватного підприємства «Мережа-Сервіс» () матеріальну шкоду в розмірі 621,10 гривень.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-масло селянське вершкове 82% у кількості 13 пачок та масло солодковершкове селянське 73% у кількості 7 пачок - вважати повернутим потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод», за належністю;

-сім дисків з відеозаписами залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1