Справа № 132/498/21
Провадження №1-кп/132/49/22
Вирок
Іменем України
19.09.2022р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 16.01.2021 року, № 0000061 від 01.03.2021 року, за обвинувальними актами, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Владивосток Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого:

23.01.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, звільненого 24.04.2019 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» по відбуттю покарання;

06.10.2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки;

11.08.2022 року Калинівським районним судом Вінницької області за ст.126-1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 72 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи судимим 23.01.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, звільненим 24.04.2019р. із Державної установи «Стрижавська виправна колонія № 81» по відбуттю покарання, повідомленим 24.12.2019 року про підозру та вподальшому обвинуваченим у вчиненні кримінальним правопорушень, передбаченим ст.126-1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, обвинувальні акти щодо якого скеровані на розгляд Калинівського районного суду Вінницької області, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини за наступних обставин. Так, ОСОБА_8 - 11.01.2021 року у вечірню пору доби (більш точного часу слідством не встановлено), вирішив прийти до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 міста Калинівка, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 22, де раніше неодноразово перебував на її території та достовірно знав, що на ній знаходяться цінні речі, які можна викрасти. З цією метою, ОСОБА_8 11.01.2021 року близько 18год.30хв. діючи повторно, таємно, з прямим умислом, з корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю хвіртки, шляхом вільного доступу, зайшов на територію цієї загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 міста Калинівка. Після чого, шляхом розхитування «П»-подібного елемента гімнастичної споруди спортивного майданчика у вигляді 3,1-метрової труби, підбурений жагою до легкої наживи, діючи повторно, таємно, переконавшись, що за ним не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, демонтував вказаний елемент, який перемістив за межі огорожі території. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 враховуючи вагу викраденого металевого елемента, прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , із яким не повідомляючи про походження елемента гімнастичної споруди, відніс до пункту прийому металобрухту, де розпорядившись на власний розсуд, реалізував елемент гімнастичної споруди у вигляді 3,1-метрової труби, заподіявши державі в особі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 міста Калинівка, майнову шкоду на загальну суму 328грн.00коп. Вартість одного метра металевої газової труби згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/872-ТВ від 22.01.2021 року за станом на момент викрадення, а саме на 11.01.2021 року, становить 102грн.50коп.

Він же, 27.02.2021 року близько 14год.00хв. зайшов на територію КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, до якої наявний вільний доступ, та підійшов до приміщення їдальні, де побачив вантажний платформний візок вантажопідйомністю 300кг., із платформою розмірами 1250х80мм. Після цього, ОСОБА_8 маючи умисел на викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, таємно, з метою незаконного особистого збагачення, повторно, здійснив крадіжку вказаного вантажного платформного візка вантажопідйомністю 300кг., із платформою розмірами 1250х80мм., вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/4240-ТВ від 19.03.2021 року, складає 1150грн.00коп. Заволодівши вищевказаним візком, ОСОБА_8 вподальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме вивіз викрадене майно за територію КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради на пункт прийому металобрухту, де здав викрадене майно, отримавши 300грн.00коп. Отримані кошти використав на власні потреби. Своїми злочинними протиправними діями ОСОБА_8 завдав матеріальної шкоди КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради на загальну суму 1150грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та пояснив, що дійсно 11.01.2021 року з території загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 міста Калинівка, таємно викрав «П»-подібний елемент гімнастичної споруди спортивного майданчика у вигляді 3,1-метрової труби, який за допомогою свого знайомого ОСОБА_9 , відніс до пункту прийому металобрухту, де його реалізував. Крім цього, він 27.02.2021 року з території КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, таємно викрав вантажний платформний візок вантажопідйомністю 300кг., із платформою розмірами 1250х80мм., який вивіз до пункту прийому металобрухту, де його реалізував. У скоєному щиро розкаюється, усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, зробив належні висновки, обіцяє, що більше подібне ніколи не повториться, та просить суворо не карати.

Представники потерпілих осіб ОСОБА_10 (представник загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 міста Калинівка) та ОСОБА_11 (представник КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради) в судове засідання не з`явились, надавши письмові заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, до обвинуваченого застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які за визначеною статтею 12 КК України класифікацією, відносяться до нетяжких злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 23.01.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, звільнений 24.04.2019 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» по відбуттю покарання; 06.10.2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки; 11.08.2022 року Калинівським районним судом Вінницької області за ст.126-1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 72 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

За місцем свого проживання ОСОБА_8 характеризується негативно, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має.

ОСОБА_8 будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має, що і стало підґрунтям вчинення даних кримінальних правопорушень.

На обліку у лікаря психіатра ОСОБА_8 не перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак госпіталізації не потребує.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 в обвинувальному акті визначено обставину, що пом`якшує його покарання, щире каяття. Однак суд з цим не погоджується, вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження та підлягає виключенню, оскільки сам факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення не свідчить про його щире каяття, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, у матеріалах судового провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 зазначених дій, оскільки обвинувачений під час розгляду справи в суді не проявляв жодних ознак каяття, не відшкодував завданої шкоди та не намагався її відшкодувати.

Отже, обставин, які пом`якшують його покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує його покарання, є рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, маючи судимість за умисний злочин.

Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_8 на вчинення інших умисних кримінальних правопорушень.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_8 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

При цьому, суд вважає, що відсутні підстави, які вказують на можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосування положень статей 69, 75 КК України, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до положень закону, що діяв на час вчинення інкримінованих діянь, згідно статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення цієї норми кримінального закону свідчить про те, що призначення особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за умови, якщо судом буде установлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Одночасно суд зобов`язаний врахувати і особу винного та в сукупності з вищевказаними обставинами прийняти рішення щодо можливості призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі.

Суд находить, що враховуючи ступінь тяжкості та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, наслідків та мотиву протиправного діяння, небезпечності та зухвалості його дій, даних про особу останнього, наявності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів за умови призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав, які вказують на можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень статті 69 КК України.

Згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема статті 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення злочинів проти власності, та до нього раніше застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак останній, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні злочини, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості, та не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на стійку злочинну спрямованість ОСОБА_8 та його небезпечність для суспільства.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та судом, вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, та йому із застосуванням ст.ст.70, 72 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дати затримання на виконання вироку суду.

Як вбачається з протоколу затримання на виконання вироку суду, ОСОБА_8 затриманий 13.09.2022 року, і саме з цієї дати почався строк відбування останнім покарання, призначеного вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки події, за які ОСОБА_8 засуджений цим вироком мали місце 11.01.2021 року та 27.02.2021 року, тобто до постановлення вироку Калинівським районним судом Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20, суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги позицію прокурора про визначення ОСОБА_8 остаточного покарання шляхом поглинення одного покарання іншим, висловлену ним у промові під час судових дебатів, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20, ОСОБА_8 необхідно визначити остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, що на переконання суду, не погіршує у будь-який спосіб становище засудженого, і саме таке покарання буде відповідати вимогам статті 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, суд зараховує ОСОБА_8 покарання, частково відбуте ним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20, а саме з 13.09.2022 року по 18.09.2022 року.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 06.10.2021 року, за яким ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки необхідно виконувати самостійно.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме металеву трубу, яку згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 20.01.2021 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, а також металевий платформний візок, який відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 26.03.2021 року, переданий на сохранну розписку представнику КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, після набрання вироком законної сили необхідно повернути (залишити) законному власнику (володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 22.01.2021 року у справі № 132/176/21, накладено арешт на металеву трубу.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 22.01.2021 року у справі № 132/176/21.

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно частини 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку № СЕ-19/102-21/872-ТВ від 22.01.2021 року у розмірі 653грн.80коп., та висновку № СЕ-19/102-21/4240-ТВ від 19.03.2021 року у розмірі 653грн.80коп., а всього 1307грн.60коп. підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_8 на момент винесення цього вироку відбуває покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі № 132/969/20.

В даному кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді Калинівського районного суду Вінницької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не обирався, тобто, попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось, а тому початок строку відбування покарання необхідно рахувати з дня ухвалення нового вироку, тобто з 19.09.2022 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 19.09.2022 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі №132/969/20, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання відбуту частину покарання за попереднім вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2022 року у справі №132/969/20, а саме з 13 вересня 2022 року по 18 вересня 2022 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 19 вересня 2022 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 06.10.2021 року, за яким ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку № СЕ-19/102-21/872-ТВ від 22.01.2021 року у розмірі 653грн.80коп., та висновку № СЕ-19/102-21/4240-ТВ від 19.03.2021 року у розмірі 653грн.80коп., а всього 1307грн.60коп.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме металеву трубу, яку згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 20.01.2021 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, а також металевий платформний візок, який відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 26.03.2021 року, переданий на сохранну розписку представнику КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, після набрання вироком законної сили повернути (залишити) законному власнику (володільцю).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 22.01.2021 року у справі № 132/176/21, на металеву трубу скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя