ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/325/22 Справа № 710/1194/21 Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № №0000289 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 травня 2021 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи на території земельної ділянки, яка знаходиться біля домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки з останньою, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс кулаком правої руки один удар по правій частині обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді забійної ради верхньої губи, які відповідно до висновку експерта від 15.07.2021 № 05-6-01/200 відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просив скасувати, оскільки він не винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості. Вирок суду побудований на показаннях потерпілої та свідків, які не були очевидцями подій.

Слідчий експеримент проведений за участю потерпілої ОСОБА_10 не відповідає суті слідчої дії , оскільки потерпіла продублювала свої попередні покази, тобто було проведено її повторний допит, та його не було запрошено для проведення даної слідчої дії.

Під час судового розгляду потерпіла не змогла пояснити в чому в неї проявився короткочасний розлад здоров`я, тому і не зверталася до нього з цивільним позовом.

Вважає, що він не повинен доводити свою невинуватість у суді, матеріали провадження не містять доказів його винуватості, тому необхідно закрити провадження щодо нього через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості за ч. 2 ст. 125 КК України та оскільки вичерпані можливості отримання інших доказів.

На вказану апеляційну скаргу прокурор Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_11 подала заперечення в яких просила апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , просила вирок суду скасувати і закрити провадження по справі, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в суді і вичерпані можливості їх отримати; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просила вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина повністю доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких у них з ОСОБА_8 наявний конфлікт з приводу земельної ділянки. 05.05.2021 вона побачила, як ОСОБА_8 їде по її земельній ділянці. Підійшовши до останнього, у словесній перепалці, він вдарив її, від чого вона впала. У Лепського випав телефон на землю, який вона хотіла розламати. Лепський почав бити її ногами, потім забрав телефон та пішов. В неї була розбита губа, боліли ребра та була розірвана куртка. Вона зателефонувала до чоловіка та повідомила йому, що її побив ОСОБА_12 , а чоловік зателефонував до голови села. Коли приїхав голова села, то він побачив в якому вона була стані, Лепського на городі вже не було, вони викликали працівників поліції та поїхали фіксувати тілесні ушкодження.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 безпосередніми очевидцями конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не були, однак дали показання в деталях, які мають істотне значення для даного кримінального провадження.

Так свідок ОСОБА_13 , голова села, суду показав, що до нього зателефонував чоловік ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження його дружині та просив приїхати на місце пригоди. Приїхавши на місце, він побачив, що ОСОБА_9 плакала, у неї була пошкоджена верхня губа - була кров, одяг був брудний, ніби її хтось качав по землі. ОСОБА_8 на місці не було.

Свідок ОСОБА_15 вказував, що в його присутності ОСОБА_14 запитував у ОСОБА_8 навіщо той вдарив його дружину, на що ОСОБА_8 відповів, щоб той не переживав, бо він буде наступним.

Свідок ОСОБА_16 показав, що виїжджав на місце пригоди за викликом про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 її сусідом. Прибув на місце події, у ОСОБА_9 були явні тілесні ушкодження верхньої губи справа та вона скаржилася на біль в животі та тулубі. Також остання повідомила про конфлікт з ОСОБА_12 в ході якого він наносив їй тілесні ушкодження, вдарив рукою в обличчя, вона впала, та наносив удари ногами по тулубу. Опитаний ним ОСОБА_12 конфлікту не заперечував, однак заперечив нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , зазначивши, що поклав її обличчям до землі.

Свідок ОСОБА_17 давала показання про те, що, проїжджаючи біля земельної ділянки ОСОБА_9 , бачила останню, яка розмовляла зі старостою села ОСОБА_13 ..

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку як докази дані, що містяться в: листі КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради ОТГ від 01.06.2021 про звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою в приймальне відділення 05.05.2021 о 18-00 , діагноз: забійна рана верхньої губи; протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.2021з фототаблицями до нього, в ході якого ОСОБА_9 показала на механізм нанесення їй тілесних ушкоджень; висновках експерта № 05-6-01/200 від 15.07.2021, № 05-6-01/216 від 22.07.2021 про наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді забійної рани верхньої губи, що виникло від дії тупого предмета , могло бути спричинено за механізмом, який вказаний в постанові слідчого та Бірюковою в ході слідчого експерименту, за давністю спричинення може відповідати часу події, вказаному в постанові, відноситься до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вказані докази узгоджуються між собою та в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи апелянта щодо відсутності доказів доведення його винуватості є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень обвинуваченим у вигляді забою передньої черевної стінки та інших тілесних ушкоджень згідно висновку експерта не підтверджені об`єктивними відомостями та виходить за межи висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судом першої інстанції не розглядався.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вирок суду побудований лише на недостовірних показаннях потерпілої та показаннях свідків, які не були очевидцями їх конфлікту, колегія суддів вважає безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_9 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, даними протоколу слідчого експерименту від 24.06.2021 та висновками експерта № 05-6-01/200 від 15.07.2021, № 05-6-01/216 від 22.07.07.2021 щодо локалізації та механізму спричинення тілесного ушкодження забійної рани верхньої губи, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , письмовими доказами та підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Показання потерпілої та допитаних в ході судового розгляду свідків вірно відображені у вироку, що в сукупності надали дати суду першої інстанції можливість відтворити реальну картину подій, що відбулися між потерпілою та обвинуваченим, і в свою чергу викривають протиправні дії обвинуваченого, а тому судом першої інстанції обґрунтовано взято до у ваги та покладено в основу вироку показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 ..

Колегією суддів не встановлено будь-якої зацікавленості вказаних свідків у дачі неправдивих показань з метою притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 є недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент проведено в порушення вимог ст.. 240 КПК України та за його відсутності, є безпідставними.

Відповідно до встановлених у ст. 240 КПК України положень слідчий експеримент проводиться слідчим, прокурором шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Тобто у такий спосіб, як проведення слідчого експерименту, слідчий, прокурор має змогу з`ясувати, зокрема, механізм подій, що відбувалися, вцілому або окремих їх деталей, підтвердити або спростувати можливості існування якогось явища, з`ясувати механізм утворення слідів і таке інше.

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту у даному кримінальному провадженні, так і з фототаблиць до нього, потерпіла своїми діями відтворювала обстановку й обставини події злочину.

Протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо ступеня тяжкості спричиненого потерпілій ОСОБА_9 тілесного ушкодження забійна рана верхньої губи, оскільки вважає, що дане тілесне ушкодження не відноситься до такого, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою встановлення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та правильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , слідчим було призначено судово-медичну експертизу.

Згідно висновку експерта № 05-6-01/200 від 15.07.2021 встановлено ступінь тяжкості отриманого ОСОБА_9 тілесного ушкодження у виді забійної рани верхньої губи, яке є легким, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тобто те, що забій рани верхньої губи є ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я встановлено за результатами проведення судово-медичної експертизи, проведеної згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, і в колегії суддів сумнівів не викликає. Разом з тим будь яких заперечень щодо вказаного висновку експерта обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового розслідування не висловлював та не звертався до слідчого з відповідними клопотаннями про проведення повторної чи додаткової судово-медичної експертизи.

Щодо непред`явлення потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_8 , то згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, тобто пред`явлення цивільного позову є правом, а не обов`язком потерпілого.

Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, та вважає, що дана позиція останнього є тактикою захисту від пред`явленого обвинувачення та спрямована на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо останньої на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, як про це зазначав останній в мотивувальній частині апеляційної скарги.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки, наведених судом у вироку, доказів.

Таким чином у вироці суду в повній відповідності з вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Судом враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.. 12 КК України класифікується, як кримінальний проступок, відношення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави, передбачені п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, для його скасування та закриття провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, ч.1 п.1 ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді