Провадження № 11-кп/824/1897/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, неодруженого, із базовою середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вчиненого за наступних обставин.

23 листопада 2021 року близько 02:20 год., ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд з будівлею «Макдональдс» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 53, вчинив словесну перепалку з потерпілим ОСОБА_9 .
Під час вказаної перепалки, ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, кулаком правової руки наніс не менше двох ударів в область лівого ока потерпілого ОСОБА_9 , в результаті чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на повіках лівого ока, рани в області лівої брови та крововиливу на склері лівого ока, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Мотивуючи свої вимоги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, однак санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор зазначає, що відповідно до абз.2 п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розмірів. З огляду на вказане призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не відповідає санкції ч.2 ст.125 КК України, та в результаті невідповідності визначеного розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначеної у вироку сумі штрафу, є неправильним застосуванням кримінального закону, що є підставою для зміни судового рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без здійснення фіксування технічними засобами, переконавшись, що обвинувачений не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи із положень п.п.1,2 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до правових норм статті 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покарання іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 повинен був врахувати вимоги закону та призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.65 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у виді 1000 (тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є вищим встановленої межі санкції вказаної статті.

Крім того, відповідно до абз.2 п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд призначивши покарання, у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України, зазначивши грошовий еквівалент штрафу в розмірі 1700 гривень, що фактично становить 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказані обставини свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання відповідно до вимог ст.408 КПК України підлягає зміні.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даних, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку, як прояв ставлення до вчиненого. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів визнає щире каяття. Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченому колегія суддів визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, на думку колегії суддів, врахувавши обставини справи в їх сукупності, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 дають підстави суду апеляційної інстанції для призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного йому покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: