Провадження №11-кп/801/748/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0002991 від 19.06.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого без офіційного оформлення трудових відносин, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
обвинуваченого: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 , 18.06.2017, біля 22:00 год, керуючи технічно-справним велосипедом «KTN AVENTO plus», рухаючись в напрямку вулиці Соборної по проїзній частині вулиці Пирогова в м. Вінниці, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Гоголя, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу, при цьому не надав переваги для руху пішоходу ОСОБА_7 , яка зліва-направо перетинала проїзну частину дороги вулиці Пирогова по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню.
Внаслідок даної пригоди пішохід ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1464 від 29.11.2017, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми забою головного мозку середнього ступеня з контузійними вогнищами правої лобної долі, лівої лобної долі та правої скроневої долі, лінійного перелому потиличної кістки зліва, перелому кісток лицевого черепа, забійної рани в потиличній ділянці зліва, підвивиху першого шийного хребця, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки черепно-мозкова травма з переломом основи черепа (потиличної кістки зліва) являлась небезпечною для життя в момент спричинення.
Відповідно до висновку судово-авто-технічної експертизи №824а від 25.10.2017, в даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_7 шляхом термінового гальмування, з зупинкою велосипеда до смуги руху пішохода.
В діях ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.5, 6.7, 4.16(a), 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:
п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 6.7 - «Велосипедисти повинні виконувати вимоги Правил дорожнього руху, що стосуються водіїв або пішоходів..»;
п. 4.16 (а) - «Пішохід має право: а) на перевагу під часу переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;
п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб пропустити пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2022 року визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.
Призначено ОСОБА_8 покарання за ст. 291 КК України у виді 5 (п`ять) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 18203 гривень 99 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 60000 гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 7000 гривень 00 копійок у відшкодування витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 705 гривень 00 копійок у відшкодування витрат за сплату судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3193,50 гривень.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2017 року (№127/25674/17) якою накладено арешт на велосипед марки «KTN», моделі «AVENTO plus», скасовано.
Вирішено долю речових доказів.
Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2022 щодо ОСОБА_8 за ст. 291 КК України змінити в частині щодо стягнення судового збору. Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку щодо стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 705 гривень у відшкодування витрат за сплату судового збору.
Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою на повернення з бюджету сплаченого ОСОБА_7 судового збору в розмірі 705 гривень.
В решті вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2022 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок Вінницького апеляційного суду, яким засудити ОСОБА_8 за ст. 291 КК України до 5 років обмеження волі з відбуванням покарання реально.
Задоволити цивільний позов ОСОБА_7 в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 : матеріальну шкоду (витрати на лікування) в розмірі 18203 (вісімнадцять тисяч двісті три) гривні 99 коп. моральну (немайнову) шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, в розмірі 100 000 ( сто тисяч) гривень. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень, сплачений судовий збір за спричинену моральну шкоду в сумі 705 (сімсот п`ять) грн.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями прокурора мотивовано тим, що за вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілої та з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 18203, 99 грн, моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 705,00 гривень.
Оскільки судовий збір за подання позовної заяви не відноситься до процесуальних витрат, які стягуються у кримінальному провадженні, він не міг бути стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 при вирішенні цивільного позову, вирок суду першої інстанції має бути доповнений вказівкою на повернення з бюджету сплаченого потерпілою ОСОБА_7 судового збору в розмірі 705 грн., про що зазначено у правовому висновку,викладеного у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2019 року справа № 51-274км 17.
Таким чином, Вінницький міський суд при ухваленні вироку від 01.06.2022 щодо ОСОБА_8 допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої мотивовано тим, що вирок підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості на підставі ст. ст. 412, 413, 414 КПК України.
Потерпіла звертає увагу на те, що зі стадії досудового розслідування обвинувачений свою вину не визнав та не сприяв розкриттю та розслідуванню злочину, не сприяв органам досудового розслідування стосовно встановленню істини у справі, при цьому не вживав ніяких заходів щодо відшкодування завданої шкоди, у суді не визнав своєї вини, заявляючи неодноразово клопотання про призначення експертиз, клопочучи про допит свідка, який був явно зацікавленим, затягував розгляд справи в цілому. Не тільки на слідстві та у суді, а навіть у судових дебатах ОСОБА_11 не попросив словесно пробачення та не визнав своєї вини. Така поведінка свідчить про те, що ОСОБА_8 , який не визнав своєi вини та обставин, викладених в обвинувачені, не став на шлях виправлення і єдиний шлях до його виправлення це буде покарання, яке пов`язане із обмеженням волі.
Позицію щодо міри покарання в судових дебатах висловив прокурор, який просив
засудити ОСОБА_12 до обмеження волі строком на 5 років, яку також підтримала
потерпіла сторона, однак суд призначив покарання у вигляді обмеження волі строком на 5 років з іспитовим терміном на 2 роки, застосувавши ст.75 КК України, що не відповідає обставинам вчиненого злочину та тяжкості призначеного покарання.
Потерпіла вказує на те, що суд першої інстанції не в повній прийняв до уваги докази, що стосуються поданого цивільного позову, зокрема щодо розміру заподіяної моральної шкоди.
Окрім, фізичної та матеріальної шкоди діями ОСОБА_8 потерпілій завдано не майнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили зміни у моєму житті, а негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, подія яка сталась 18.06.2017 змінила мій звичний темп життя, вплинула на стосунки з близькими людьми, тривале перебуванням на лікуванні та реабілітації, зовнішні тілесні ушкодження та не можливість появи серед людей (працює викладачем в учбовому закладі), зокрема серед студентів та колективу, що тягне за собою негативні думки у сторонніх людей, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання завдали та на даний час завдають фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, не приємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, часті головні болі.
Після настання події у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями в період з 18.06.2017 по 03.07.2017 року потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги діагнозом: «Сполучна травма. ЗЧМТ. СГМ. Забійна рана потилиці. Забій та саднапопереку», що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення ОСОБА_7 , висновком судово-медичної експертизи з № 1464 від 29.11.2017 року та копіями листів лікарських призначень. Крім того, після виписки з лікарні продовжувала лікуватись з приводу отриманих тілесних ушкоджень амбулаторно в КЗЦПМСД №2 що підтверджується медичною карткою амбулаторно хворого за № 037312 від 10.01.2011 року на ім`я ОСОБА_7 та записами проведених у ній та зазначеними у ній призначеннями ліків від 4.07.17 року, 05.07.17 року, 14.07.17року, 21.07.17 року та 31.07.2017 року, також, у зв`язку з погіршенням стану внаслідок отриманих ушкоджень у період з 22.08.2017 року по 05.09.2017 року перебувала у денному стаціонарі КЗЦПМСД №2.
Тому потерпіла вважає, що суд повинен був оцінити в повному обсязі обставини справи та особу обвинуваченого та стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги, просив апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив її задоволити.

Заслухавши доповідача, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора з доповненнями, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, захисника ОСОБА_10 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої, не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст. 291 КК України в апеляційних скаргах прокурора, потерпілої ОСОБА_7 не оспорюються.
Однак, наявні підстави для скасування вироку.
Згідно вироку суду частково задоволено цивільний позов потерпілої.
З обвинуваченого ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 18 203,99 грн, моральну шкоду у розмірі 60 000 грн, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 705,00 гривень.
Відповідно до ст. 118, ст. 124, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 1 Закону України «Про судовий збір» при вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження судовий збір з обвинуваченого не стягується.
Згідно правового висновку, викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2019 (справа № 51-274км17) судовий збір не входить до процесуальних витрат, його не потрібно стягувати у кримінальному провадженні взагалі, а саме його стягнення суперечить закріпленим у ст. ст. 2, 7, 9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, а також не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, ст. ст. 118, 119, 370 КПК України та істотно порушує гарантоване особi право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки, судовий збір за подання позовної заяви не відноситься до процесуальних витрат, які стягуються у кримінальному провадженні судовий збір не міг бути стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 при вирішенні цивільного позову.
Враховуючи вищевикладене, підлягає виключенню із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівка щодо стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 705 гривень у відшкодування витрат за сплату судового збору та доповнення резолютивної частину вироку вказівкою на повернення з бюджету сплаченого ОСОБА_7 судового збору в розмірі 705 гривень.
Таким чином, доводи прокурора, що Вінницький міський суд при ухваленні вироку від 01.06.2022 щодо ОСОБА_8 допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є обгрунтованими.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги потерпілої щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є слушними, належним чином обгрунтованими.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, вину у вчиненні злочину не визнав, працює, згідно характеристики квартального комітету «Винниченко» від 01.11.2017 ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за час проживання на адресу квартального комітету скарг від сусідів будинку, родичів, з органів внутрішніх справ про порушення громадського спокою на неналежну поведінку не надходило, згідно характеристики КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 30.10.2017 характеризується позитивно, одружений, відповідно до свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досудову доповідь, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення низький, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують, згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, та дійшов висновку щодо застосування ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, наслідки, а саме те, що ОСОБА_7 внаслідок даної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1464 від 29.11.2017, отримала тяжкі тілесні ушкодження, оскільки черепно-мозкова травма з переломом основи черепа (потиличної кістки зліва) являлась небезпечною для життя в момент спричинення, часткове відшкодування шкоди в сумі 750 грн. станом на час судового розгляду, не дав оцінку вимогам потерпілої щодо суворого покарання, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 , який вину у скоєному не визнав, не розкаявся, без відбування покарання з випробуванням.
На думку суду апеляційної інстанції внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через мякість, що є підставою для скасування вироку суду відповідно до ст. 409 КПК України.
З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який згідно характеристики квартального комітету «Винниченко» від 01.11.2017 року, згідно характеристики КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 30.10.2017 характеризується позитивно, часткового відшкодування шкоди, думки потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання, оскільки внаслідок наїзду вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, спричинених моральних та фізичних страждань, негативних переживань потерпілої, відсутності обставин, передбачених ст. 66 ст.67 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України, вважає за доцільне визначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст. 291 КК України, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_8 за ст. 291 КК України вчинено ним в червні 2017 року, з моменту його вчинення минуло більше п`яти років, що є підставою для застосування ст. 49 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 не ухилялася від досудового розслідування та суду, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.
З огляду на викладене, наявні підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання за ст. 291 України з огляду на вимоги п.3 ч.1 ст.49, ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_7 було подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на її користь 18 203,99 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу 7000 грн, сплачений судовий збір 705 грн.
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, які підтверджені відповідними доказами.
У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції у відповідності до вищезазначених норм Закону враховує ступінь моральних страждань та переживань ОСОБА_7 , яких вона зазнала внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що потерпіла була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, втратила душевну рівновагу і спокій, у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, неодноразово перебувала на лікуванні в період з 18.06.2017 року по 03.07.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом сполучна травма ЗЧМТ СГМ, забійна рана потилиці, забій та садна попереку, після виписки продовжувала лікуватися амбулаторно, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого № 037312 від 10.01.2011 року, у період з 22.08.2017 року по 05.09.2017 року перебувала у денному стаціонарі КЗЦПМСД №2, та вважає, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути в розмірі 100 000 грн. для розумного задоволення потреб потерпілої.
В частині вимог щодо стягнення судового збору 705 грн. підстави для їх задоволення відсутні, оскільки 705 грн. підлягають поверненню з бюджету.
Таким чином, з ОСОБА_8 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 18 203 (вісімнадцять тисяч двісті три) гривні 99 коп., моральна (немайнова) шкода в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 414,420 КПК України, суд апеляційної інстанції ,
У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями задоволити.
Апеляційну скаргу потерпілої задоволити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2022 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та стягнення судового збору.
Ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 291 КК України у виді 5 років обмеження волі.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності.
Задоволити цивільний позов ОСОБА_7 в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 18203 (вісімнадцять тисяч двісті три) гривні 99 коп., моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000 ( сто тисяч) гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку щодо стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 705 гривень у відшкодування витрат за сплату судового збору.
Повернути ОСОБА_7 з бюджету сплачений ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 705 гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3