Провадження №1-кп/760/2419/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участі сторін та інших учасників провадження
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника цивільного позивача ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві підготовчий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

13.09.2022 від прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 надійшов обвинувальний акт від 12.09.2022 у кримінальному проваджені №0000404 від 09.09.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2022 призначено підготовче судове засідання по кримінальному провадженню.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважала за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, зазначила, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні. Зауважила, що відсутність в обвинувальному акті інформації щодо місця вчинення злочину можна встановити в судовому засіданні шляхом допиту свідків по кримінальному провадженні. Щодо відсутності в матеріалах справи розписки про отримання обвинуваченим копії цивільного позову пояснила, що це можливо виправити додавши розписку в судовому засіданні.
Захисник та обвинувачений заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду оскільки відсутність в обвинувальному акті інформації про місце вчинення злочину позбавляє суд можливості призначити провадження до судового розгляду не з`ясувавши територіальну підсудність. У зв`язку із зазначеними обставинами вважали, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст.291 КПК України, разом із матеріалами кримінального провадження.
Представник цивільного позивача у вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору поклався на розсуд суду.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через невідповідність вимогам КПК України з наступних підстав.
Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України викладено загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надається доступ до матеріалів стороні захисту.
Аналіз вищенаведених норм права приводить до висновку, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язано з моментом складання обвинувального акта, який містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні позицію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 у справі №5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» та «Ващенко проти України», в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25.07.2000 ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Так, в ході дослідження поданого обвинувального акту вбачається, що не зважаючи на вимогу п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, стороною обвинувачення не зазначено викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме стосовно місця вчинення кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_6 .
Також, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має встановити територіальну підсудність кримінального провадження, яке згідно ч. 9 ст. 615 КПК України здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту, а саме 4 абзацу 8 аркушу, 27.01.2021 приблизно о 08 год. 29 хв., ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з особою, досудове розслідування відносно якої здійснюється в окремому провадженні, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою особистого збачення, одержав від ОСОБА_8 іншу частину неправомірної вигоди у розмірі 10000 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України на момент отримання грошових коштів офіційному курсу долара США складало 281 524 гривень, за здійснення впливу на колегію суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду щодо прийняття ними рішення у цивільній справі №355/1857/18 (провадження №61-15147ск20) на користь ОСОБА_8 , після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів в порядку ст. 208 КПК України.
Таким чином, обвинувальний акт не містить даних про місце вчинення кримінального правопорушення.
На даному етапі, суд позбавлений можливості встановити територіальну підсудність кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей щодо місця вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, стороною обвинувачення місце вчинення злочину взагалі не зазначено, хоча разом з тим по тексту обвинувального акту стороною обвинувачення згадуються адреси попередніх зустрічей обвинуваченого та цивільного позивача.
Згідно ч. 9 ст. 615 України встановлено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Суд зазначає, що відсутність в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення має суттєве значення для визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження, оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою скасування судового рішення.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить цивільний позов, але в матеріалах направлених до суду відсутня розписка підозрюваного про отримання копії цивільного позову.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру матеріалів досудового розслідування на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко встановлений перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту або реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків.
Таким чином, висновки про відсутність зазначених в обвинувальному акті даних про місце скоєння кримінального правопорушення, а також розписки про отримання обвинуваченим цивільного позову є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, оскільки встановлено невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2, п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000404 від 09.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам п.5 ч.2, п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, разом із матеріалами кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9