ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1130/22 Справа № 193/1158/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року про відмову у задоволенні спільного подання державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" та спостережної комісії Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області про застосування щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року відмовлено у задоволенні спільного подання державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" та спостережної комісії Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області про застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наявність лише трьох заохочень та даних про особу засудженого, який неодноразово був судимий за систематичне вчинення злочинів проти власності у 2011, 2012, 2013, 2018 роках, двічі до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення, однак засуджений, звільнившись з місць позбавлення волі, все одно періодично вчиняв злочини, має невідбуту частину покарання 8 місяців 14 днів та цивільний позов на суму 3 458,00 грн., суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що характеризується позитивно, довів своє виправлення, відбув понад 2/3 терміну покарання. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги усі позитивні зміни у його поведінці та характеристику установи відбування покарання на нього. Звертає увагу, що виконавчі листи до установи не надходили, а тому не міг виплачувати позов, проте після звільнення з місць позбавлення волі має намір працевлаштуватись та погасити борг.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи виконання покарань, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Початок строку відбування засудженим покарання 27 серпня 2019 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 27 вересня 2022 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 27 серпня 2019 року.
Під час утримання в державній установі Криворізька установа виконання покарань (№3) характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 07 вересня 2019 року відбуває покарання в державній установі Софіївська виправна колонія (№45) та за час відбування покарання характеризується позитивно, має 3 заохочення, стягнень не має, працює на добровільній основі різноробочим та виконує роботи по благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі, реагує на них позитивно, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Правова освіта та Підготовка до звільнення, проявляє соціально корисну активність, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів та побачень.
Крім того судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово був судимий за систематичне вчинення кримінальних правопорушень проти власності у 2011, 2012, 2013, 2018 роках, що свідчить про сталу злочинну поведінку останнього.
При цьому у 2001 році та у 2016 році до засудженого було застосовано умовно-дострокове звільнення, однак останній, звільнившись з місць позбавлення волі, все одно періодично вчиняв кримінальні правопорушення, що характерно для особи, яка повністю на шлях виправлення не стала.
Також судом було взято до уваги наявність цивільного позову на суму 3 458,00 грн., який не було відшкодовано.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані обставини характеризують ОСОБА_7 як такого, що не зробив для себе належних висновків після умовно-дострокового звільнення, та як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а також свідчать про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки відбуття 2/3 строку покарання, наявність 3 заохочень та відсутність стягнень ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що клопотання про умовно-дострокове звільнення було подано установою відбування покарання, та те, що виконавчі листи до установи не надходили, не можуть свідчити, що засуджений виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
При цьому той факт, що у засудженого відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року про відмову у задоволенні спільного подання державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" та спостережної комісії Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області про застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4