Номер провадження: 11-кп/813/196/22
Справа № 523/4599/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 01.06.2020 у кримінальному провадженні №0000828 від 10.10.2017 за відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середню освітою, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Відносно ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, до вступу вироку у закону силу.
Після вступу вироку у закону силу, виконання вироку доручено Суворовському ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області.
Цивільні вимоги потерпілої ОСОБА_12 задоволені частково, стягнуто з засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., та матеріальну шкоду у розмірі 54 900 грн.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_10 4 449,15 грн. на користь держави в особі ОНДІСЕ суму за проведення експертиз під час здійснення досудового розслідування.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_10 889,83 грн. на користь держави в особі ОНДІСЕ суму за проведення експертиз під час здійснення досудового розслідування.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_10 1 716 грн. на користь держави в особі ОНДІСЕ суму за проведення експертиз під час здійснення досудового розслідування.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 09.10.2017 року приблизно о 19:35 год., в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по вул. Семена Палія з боку вул. Паустовського в напрямку вул. Ген. Бочарова в м. Одеси, проявляючи злочинну самовпевненість, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме здійснюючи рух напроти будинку № 108 по вул. Семена Палія, із перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, понад 80 км/год. Маючи об`єктивну та реальну можливість своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину вул. Семена Палія в невстановленому місці зліва направо за ходом руху транспортних засобів, водій ОСОБА_10 , не врахував дорожню обстановку, не прийняв заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки перед лінією руху пішохода, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною кузову керованого ним автомобіля «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_13 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, яки їх подали.
В апеляційній скарзі ОСОБА_10 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, просив вирок суду 1-ої інстанції змінити з наступних підстав:
- при призначенні покарання ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції не врахував готовність надати потерпілим допомогу в розмірі 60000 грн., позитивні характеристики, те, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебував, раніше не судимий.
Вважаючи, що строк покарання, який призначено ОСОБА_10 не відповідає особі обвинуваченого, він просить вирок змінити, призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
В судові засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_11 на початку апеляційного провадження з`являвся, підтримав апеляційні вимоги обвинуваченого, натомість в подальшому неодноразово не з`являвся до апеляційного суду, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, при цьому надавав заяви про його перенесення.
Разом із тим, захисник ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду призначене на 11.05.2022 не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання, однак надав заяву про здійснення судового засідання без його участі.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_10 на початку апеляційного провадження з`являвся, підтримав свої апеляційні вимоги, натомість в подальшому, неодноразово не з`являвся у судові засідання апеляційного суду, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце їх проведення, причин неявки суду не повідомляв, тому колегією суддів були вжиті всі можливі заходи, щодо забезпечення його участі в апеляційному провадженні, в тому числі і привід до суду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 зловживають своїм процесуальним правом доступу до правосуддя, а саме участі в апеляційному провадженні, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та позицією прокурора ОСОБА_9 , який не заперечував проти продовження розгляду справи, апеляційний суд продовжив апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, першочергові пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена дослідженими судом 1-ої інстанції доказами, аналіз та правова оцінка яким наведена у вироку (а.п. 69-146) і ніким не заперечується.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи обвинуваченого щодо неврахування судом 1-ої інстанції позитивної характеристики, готовність надати потерпілим допомогу в розмірі 60000 грн., колегія суддів вважає безпідставними.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, фактично з наданих показів у суді провину не визнав, шкоду не відшкодував, жодних дій направлених на відшкодування затрат на поховання не здійснив.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Натомість, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений не відшкодував завдану злочином шкоду, тому формальне проголошення «каяття» є недостатнім для визнання його обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки воно має бути дієвим.

Твердження обвинуваченого про те, що він готовий відшкодувати потерпілій шкоду в розмірі 60000 грн., апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з моменту ДТП до прийняття рішення по справі судом апеляційної інстанції пройшло більше трьох років та жодних реальних дій, спрямованих на відшкодування завданої потерпілій шкоди ним вчинено не було.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005, «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Окрім того, апеляційний суд, вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про можливість призначення йому мінімального строку покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у виді смерті людини.

Також, апеляційний суд враховує думку потерпілої, яка категорично заперечувала проти пом`якшення призначеного покарання, оскільки ОСОБА_10 з моменту вчинення злочину не вжив дієвих заходів щодо відшкодування завданих збитків, що свідчить про те, що він щиро не розкаявся у вчиненому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на той факт, що в процесі апеляційного розгляду, було задоволено клопотання захисника ОСОБА_11 та призначено стаціонарну судову-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_10 , з метою перевірки тверджень сторони захисту про наявність у обвинуваченого психічного захворювання.

Водночас, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №340 від 17.06.2021 обвинувачений ОСОБА_10 на період часу, що відноситься до скоєння правопорушення у яких він обвинувачується, на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому стані психіки не перебував. Виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді: «Психічних та поведінкових розладів у наслідок вживання канабіноїдів, синдрому залежності», які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові і критичні функції були не настільки виражені та, не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Окрім того, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_10 також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, або інший хворобливий стан психіки. Виявляє клінічні ознаки психічних порушень у вигляді «Психічних та поведінкових розладів у наслідок вживання канабіноїдів, синдрому залежності, у теперішній час утримання, але в умовах, що виключають вживання», що також не позбавляє та не обмежує його у здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може стати перед судом, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, та давати про них відповідні покази. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Враховуючи вищезазначені висновки експерта, колегія суддів вважає, що таким чином обвинувачений ОСОБА_10 затягував апеляційне провадження та намагався уникнути відповідальності за вчинений ним злочин, що також свідчить про відсутність щирості та наявності жалю з приводу вчиненого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ої інстанції, щодо неможливості виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, його особі, тому обвинуваченому правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 можливо призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки враховує вказані вище дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення ДТП, а також наслідки вчинення злочину у виді смерті людини.
Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, згідно із п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При ухваленні зазначеного вироку суд 1-ої інстанції безпідставно прийняв рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 витрати на залучення експерта на користь державної експертної установи - ОНДІСЕ.

Таким чином, вирок суду в частині стягнення судових витрат на користь ОНДІСЕ також підлягає зміні, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого.

Отже апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення, однак вирок суду зміні, в частині стягнення судових витрат, з підстав викладених у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01.06.2020, яким ОСОБА_10 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - змінити.

Абзаци 5-7 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: «Стягнути із ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертиз в загальному розмірі 7054 (сім тисяч п`ятдесят чотири) грн. 98 коп.».

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4