ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,представника потерпілих - захисника ОСОБА_11 кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 00000131 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, приватного підприємця, раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні якої є малолітня дитина, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 січня 2022 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та кожному призначене покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь солідарно майнову шкоду в розмірі 7 295,32 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Провадження№11-кп/822/131/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_12
Категорія:ч.2ст.125КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь солідарно майнову шкоду в розмірі 5 270,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким визнати його та ОСОБА_7 невинуватими за ч.2 ст.125 КК України та виправдати.

Вважає, що вирок районного суду ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, а призначене їм покарання є надто суворим, оскільки він та ОСОБА_7 захищалися.

Вказує на те, що ОСОБА_10 16 червня 2019 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння з хуліганських мотивів наніс ушкодження йому та ОСОБА_7 , зірвав масовий відпочинок, у зв`язку з чим відносно потерпілого внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому, ОСОБА_10 погрожував йому по телефону фізичною розправою, принижував честь і гідність. Зібрав 4 осіб та приїхав на машині неподалік його житлового будинку з метою побиття та нанесення тілесних ушкоджень, тому він вимушений був захищатися від групи нападників, озброєних камінням.

На думку апелянта, він та ОСОБА_7 діяли в межах необхідної оборони, оскільки вимушені були захищалися від суспільно небезпечного посягання від групи осіб.

Вважає недопустимим доказом биту, яка була долучена до матеріалів справи через три дні після вказаних подій.

Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги покази потерпілих, які є суперечливими та покази свідків, які не в повному обсязі викладені у вироку та не узгоджуються з обвинувальним актом.Також суд необгрунтовано відмовив у долучені до матеріалів справи даних, які вказують на отримання тілесних ушкоджень самими обвинуваченими та дані щодо порушення кримінального провадження відносно потерпілого ОСОБА_10 .

Крім цього, апелянт заперечує проти позовних вимог потерпілих, які вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а заявлений розмір моральної шкоди , на думку апелянта, свідчить про намір незаконно збагатитись .

Обвинувачений ОСОБА_7 подав аналогічну за змістом апеляційну скаргу із проханням вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати його та ОСОБА_6 невинуватими за ч.2 ст.125 КК України і виправдати.

Представник потерпілих - захисник ОСОБА_11 просить скасувати вирок, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що судовий розгляд проведено необ`єктивно та упереджено, оскільки в ухваленні вироку брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів в неупередженості суді, однак у задоволенні відводу було відмовлено.

Також суд обмежив потерпілих у наданні доказів та позбавив можливості довести свою позицію, оскільки відхилив клопотання потерпілих про допит свідків-лікаря Герцаївської лікарні ОСОБА_13 та слідчого Герцаївського ВП ЧРУП в Чернівецькій області ОСОБА_14 для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення.

Вказує, що лікар ОСОБА_13 , який проводив огляд ОСОБА_10 , може підтвердити, що виявлене у потерпілого тілесне ушкодження у виді значної опухлості спинки носа є переломом кісток спинки носа , а не синцем, як зазначено у висновку судово-медичного експерта №576 від 22.07.2019 року.

Зазначає, що експертом невірно визначена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_10 знаходився на лікуванні 23 дні, і це відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», вказує на тривалий строк розладу здоров`я та є більш тяжким ушкодженням,аніж визначено експертом.

Суд,на думку апелянта, безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи з метою визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень .

Прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційні скарги обвинувачених та представника потерпілих, оскільки вважає їх безпідставними та просив суд залишити їх без задоволення, а вирок- без змін.

Згідно з вироком,16 червня 2019 року близько 21 год. ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік лижної траси, що в с. Горбова Чернівецького (Герцаївського) району Чернівецької області, в ході суперечки із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи спільно та злагоджено, переслідуючи мету спричинення останнім тілесних ушкоджень, умисно нанесли не менше тринадцяти ударів руками та ногами, а ОСОБА_6 і дерев`яною битою, по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_10 , завдавши йому тілесні ушкодження у виді синців в ділянці спинки носа, навколо правого ока, навколо лівого ока, в тім`яній ділянці зліва, в лобній ділянці, по передньо-внутрішній поверхні лівого плеча, по передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині, саден по зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, по тильній поверхні правої стопи в проекції 3-го пальця, на підошвовій поверхні правої стопи в проекції 2-го пальця, крововилива в ділянці слизової оболонки верхньої губи по середині, підкон`юктивального крововилива лівого очного яблука, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та струсу головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього.

Також нанесли не менше восьми ударів руками та ногами, а ОСОБА_6 і дерев`яною битою по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_9 , завдавши йому тілесні ушкодження у виді синців навколо лівого ока, по зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, по внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині, по задній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна на всьому протязі, саден в ділянці лівої вушної раковини, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та забійної рани в проекції зовнішнього краю надбрівної дуги зліва, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я останнього.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторін,потерпілих,їх представника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за обставин, викладених у вироку, є вірними, ґрунтуються на доказах, які повно та об`єктивно судом досліджені, і яким надана правильна юридична оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_6 у районному суді не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального проступку. Показав, що 16 червня 2019 р.Прут під час святкування дня народження ОСОБА_10 ,з яким раніше у нього були конфлікти,почав його ображати,вдарив,у відповідь він також наніс удар ОСОБА_10 .

На захист ОСОБА_6 став ОСОБА_7 , який повалив ОСОБА_10 на землю. Конфлікт тривав близько 10 хв., після чого він звідти поїхав. ОСОБА_10 почав йому телефонувати і вимагати зустрічі в центрі села, щоб з`ясувати стосунки, на що він запропонував останньому приїхати на лижну гірку.

На місце зустрічі він приїхав разом зі ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 з батьком та ще двома чоловіками. Потерпілий ОСОБА_10 одразу накинувся на нього, вдарив в обличчя кулаком, а його батько кинув у обвинуваченого каміння. ОСОБА_7 взяв за руки ОСОБА_9 і кинув його на землю. Він( ОСОБА_6 ) захищався від ОСОБА_10 відштовхував його, давав ляпаси долонями рук по обличчю потерпілого. В цей час ОСОБА_9 вирвався він ОСОБА_7 і також на нього накинувся. Останнього він не бив, а лише від себе відштовхнув.

Не виключає можливості того, що під час захисту від потерпілих спричинив їм певні тілесні ушкодження,а синці та інші ушкодження потерпілим ОСОБА_10 могли бути отримані під час конфлікту на р.Прут - тоді його силою стримували інші чоловіки, він виривався, падав.

Обвинувачений ОСОБА_7 у районному суді також не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального проступку.Показав, що 16 червня 2019 року під час святкування на р.Прут дня народження між ОСОБА_6 і потерпілим ОСОБА_10 почався словесний конфлікт,потім потерпілий вдарив ОСОБА_6 в обличчя. Їх почали розбороняти. Він( ОСОБА_7 ) намагався заспокоїти потерпілого ОСОБА_10 стримував його, а той виривався, відштовхував його, в якийсь момент вони разом впали на землю, а потім потерпілий почав його бити. Чоловіки відтягли від нього ОСОБА_10 і він вирішив поїхати звідти. ОСОБА_6 поїхав раніше.

Повертаючись з р.Прут, він зупинився у ОСОБА_6 вдома, туди приїхав і ОСОБА_15 . ОСОБА_10 телефонував до ОСОБА_6 , вимагав із ним зустрічі.Домовились про зустріч на лижній трасі.

Туди потерпілі приїхали разом з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . ОСОБА_6 потерпілі били кулаками по обличчю, той оборонявся. В який момент ОСОБА_9 взяв в руки камінь і замахнувся в бік ОСОБА_6 . Тоді він став перед потерпілим ОСОБА_9 і наказав йому викинути камінь, той замахнувся, а він відштовхнув його ногою, попав в руку чи в плече потерпілого. Зазначив, що захищав ОСОБА_6 від Пінтелеїв. ОСОБА_6 ще деякий час бився з потерпілими, але за 5 хв. бійка закінчилася.

Потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що із обвинуваченим ОСОБА_6 у нього неприязні відносини та були конфлікти, із обвинуваченим ОСОБА_7 товаришував.

16 червня 2019 року після обіду відпочивав з друзями на р.Прут. В цей час туди прийшли і обвинувачені. Між ним і ОСОБА_15 виникла суперечка з приводу незаконного видобування гравію ОСОБА_6 . На цьому грунті почалася словесна суперечка , в ході якої останній вдарив його кулаком в обличчя. У відповідь він накинувся на обвинуваченого, а той знову вдарив його кулаком в обличчя. Їх розняли присутні там чоловіки, зокрема, і обвинувачений ОСОБА_7 . Після цього обвинувачені звідти поїхали.

Через деякий час він зателефонував ОСОБА_6 та вимагав зустрічі з ним з приводу конфлікту. Спочатку домовились зустрітись у центрі села,а потім-на лижній трасі. Зазначив, що на зустріч він приїхав зі своїм батьком, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .

Він щось сказав,а ОСОБА_6 одразу ж вдарив його в обличчя, від чого він впав. Коли піднявся обвинувачений йшов на нього і батька з дерев`яною битою в руках, яку взяв зі свого мопеду. Далі вдарив його битою по голові, від чого він знову впав. В цей час обвинувачений ОСОБА_7 вдарив його батька кулаком в голову. Коли він кинувся на захист батька, ОСОБА_7 вдарив його кулаком в обличчя. ОСОБА_6 знову його вдарив битою по голові і знову він впав. Коли він лежав на землі ,йому наносили удари по тілу обидва обвинувачених, куди і хто конкретно не пам`ятає.

Під час бійки ОСОБА_17 вирвав биту з рук ОСОБА_6 і викинув її.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показав, що 16 червня 2019 року від односельчанина дізнався, що його сина ОСОБА_10 на р.Прут побили ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Коли побачив побитого сина, наказав йому подзвонити ОСОБА_6 і домовитися про зустріч. Мав намір спочатку поговорити з останнім, а потім звернутися до поліції з приводу побиття. Син домовився з обвинуваченим ОСОБА_6 про зустріч в центрі села. Згодом обвинувачений змінив місце зустрічі.

На місце події він та син приїхали разом з ОСОБА_17 і ОСОБА_16 . Коли син привітався з обвинуваченим ОСОБА_6 , той одразу ж вдарив сина в обличчя кулаком. Потім взяв з мопеду дерев`яну биту і вдарив нею сина по голові. Далі накинувся на нього( ОСОБА_9 ), наніс три удари в голову з обох боків, і в ногу. В цей час обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в голову (в область вуха), а далі бив руками і ногами по різних частинах тіла.

Потім залишили його і почали бити сина ОСОБА_6 битою (3-4 удари), а ОСОБА_7 руками і ногами по різних частинах тіла. Перестали наносити удари,коли ОСОБА_17 відібрав у ОСОБА_6 биту. Хтось крикнув-телефонуйте в поліцію. Коли він почав шукати телефон, ОСОБА_6 знову почав його бити.

Згідно показів у суді свідка ОСОБА_17 , він поїхав на лижну трасу разом з потерпілими. Там вже були обидва обвинувачених і ОСОБА_15 . Він першим підійшов привітатися. Позаду нього йшов потерпілий ОСОБА_10 . ОСОБА_6 одразу вдарив того кулаком в обличчя, а далі взяв биту і почав нею бити потерпілого по голові та тілу.

Коли до обвинуваченого підбіг потерпілий ОСОБА_9 , він також вдарив того битою по голові, а далі в бійку втрутився обвинувачений ОСОБА_7 вдарив потерпілого ОСОБА_9 . В якийсь момент, коли ОСОБА_10 впав, а ОСОБА_6 замахнувся на нього, він вирвав з рук обвинуваченого биту і викинув її в кущі.

Далі бійка продовжувалась кулаками. Обвинувачений ОСОБА_7 бив потерпілого ОСОБА_9 кулаками в обличчя і по тілу, чи бив потерпілого ОСОБА_10 не може стверджувати, шарпанина була між ними чотирма. Він викликав поліцію, тоді конфлікт припинився. Дерев`яну биту згодом він віддав працівникам поліції. Обидва обвинувачених і потерпілий ОСОБА_10 були в стані алкогольного сп`яніння.

Показанням свідка ОСОБА_15 суд надав критичну оцінку,оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих,свідка ОСОБА_17 щодо обставин заподіяння обвинуваченими потерпілим тілесних ушкоджень і висновками експертів щодо механізму утворення тілесних ушкоджень.

З протоколу огляду від 15.01.2020р. аудіозапису, дослідженого в судовому засіданні та стенограми розмови вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_6 і потерпілим ОСОБА_10 відбулась телефонна розмова з приводу зустрічі задля з`ясування стосунків.Потерпілий пропонував зустрітись у центрі села. Під час розмови мали місце взаємні образи,а обвинувачений погрожував потерпілому дослівно: «дивись щоб я зараз не приїхав і не забрала б тебе звідти швидка медична допомога».

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , підтвердили, що 16 червня 2019 року знаходилася на р.Прут, коли відбувся конфлікт між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , однак очевидцями побиття потерпілих біля лижної траси не були.

Доводи обвинувачених у апеляційних скаргах про те,що суд не у повному обсязі виклав показання цих свідків,виокремивши ті,які на користь обвинувачення,є безпідставними,оскільки у апеляційних скаргах не вказано,які конкретно показання свідків,що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не зазначені у вироку.

При цьому,клопотання про їх повторний допит у апеляційному суді апелянти не заявляли ні у апеляційних скаргах,а ні під час апеляційного розгляду.

Судова колегія також враховує,що вказані свідки не були присутні під час конфлікту біля лижної траси,де потерпілим були нанесені тілесні ушкодження.

Покази обвинувачених про те,що вони не наносили потерпілим удари,а лише відштовхували їх,захищаючись, спростовуються висновками експертиз.

Так, з висновку експерта №576екс вбачається, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: синці в ділянці спинки носа, навколо правого ока, навколо лівого ока, в тім`яній ділянці зліва, в лобній ділянці, по передньо-внутрішній поверхні лівого плеча, по передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині, саден по зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, по тильній поверхні правої стопи в проекції 3-го пальця, на підошвовій поверхні правої стопи в проекції 2-го пальця, крововилив в ділянці слизової оболонки верхньої губи по середині, підкон`юктивального крововилива лівого очного яблука, що відносяться до легких тілесних ушкоджень

Також виявлено струс головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як 13-кратної травмуючої дії твердих тупих предметів або ударів об такі, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в фабулі ухвали суду. Малоймовірно виникнення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи. (т.2а.с.26-28)

Згідно висновку експерта №577 у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: синців навколо лівого ока, по зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, по внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині, по задній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна на всьому протязі, саден в ділянці лівої вушної раковини, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та забійної рани в проекції зовнішнього краю надбрівної дуги зліва, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я останнього.

Виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, при цьому було нанесено не менше 8 травмуючих дій, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в ухвалі суду. Малоймовірно виникнення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи (т.2а.с.32-33)

Під час досудового розслідування експертним шляхом були перевірені як показання потерпілих, так і обвинувачених щодо обставин і механізму спричинення травмуючих дій потерпілим та, як наслідок, отримання ним тілесних ушкоджень.

При цьому, висновками експерта за №891д та за №892д встановлено, що виявлені у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів дерев`яною битою, чи будь-яким іншим тупим твердим предметом, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в ухвалах суду(т.2а.с.29-31 т.2 а.с.34-36)

При проведенні слідчого експерименту від 26.11.2019року, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 показали,за яких обставин обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спричинили їм тілесні ушкодження(т.2.а.с.58-63)

Свідок ОСОБА_25 , дружина потерпілого ОСОБА_10 , показала, що 16 червня 2019 року її чоловік пішов на р.Прут. Ввечері обличчя чоловіка було в синцях, повідомив, що його побив ОСОБА_6 і він їде в центр села, щоб зустрітися з ним. Чоловік поїхав разом зі своїм батьком ОСОБА_9 і ОСОБА_17 . Коли вона приїхала того дня на лижну базу,побачила чоловіка в швидкій, сильно побитого опухла голова, закривавлене обличчя, одяг, а також свекра із закривавленим обличчям. ОСОБА_9 наказав їй піти на місце бійки і знайти биту. Вони зі свекрухою її знайшли, сфотографували, потім віддали ОСОБА_17 , а той слідчому.

Свідок ОСОБА_26 , дружина потерпілого ОСОБА_9 і матір потерпілого ОСОБА_10 , показала, що 16 червня 2019 року разом із невісткою на місці бійки знайшли биту у канаві. Чоловіка і сина побачила вже в лікарні із тілесними ушкодженнями, повідомили, що їх побили ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Відповідно до заяви від 19.06.2019 року, ОСОБА_17 добровільно видав поліції биту,яку знайшла у кущах біля місця побиття потерпілих свідок ОСОБА_26 (а.с.44 т.2)

Згідно постанови слідчого від 19.06.2019 року та протоколу огляду від 20.09.2019 року бита визнана речовим доказом(т.2 а.с.52,53-56)

Висновком експерта №1005-К від 01.06.2020р. встановлено, що надана на дослідження дерев`яна бита, загальною довжиною 747 мм, є спортивним інвентарем аматорською битою для гри у бейсбол та до холодної зброї не відноситься; виготовлена саморобним способом(т.2а.с. 50-51).

Згідно ст.93 ч.2 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом,зокрема,отримання від фізичних осіб речей,проведення інших процесуальних дій,передбачених цим Кодексом,а тому доводи обвинувачених щодо недопустимості цього доказу необгрунтовані.
На підставі сукупності викладених вище доказів районний суд прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку,передбаченого.2 ст.125 КК України.

Доводи обвинувачених про те,що ними вчинені дії щодо потерпілих у стані необхідної оборони судова колегія вважає безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Отже, для вирішення питання щодо наявності чи відсутності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Суд правильно зважив,що саме ОСОБА_6 був ініціатором зустрічі із потерпілим біля лижної траси,яка є більш відлюдним місцем порівняно із центром села,де пропонував зустрітись ОСОБА_10 .

Твердження обвинувачених,кожного окремо у апеляційних скаргах про те,що кожен із них був вимушений захищатись від групи нападників,озброєних камінням,суперечить фактичним обставинам цього провадження.

Судом правильно встановлено,і це не заперечується обвинуваченими,що на місце зустрічі із потерпілими вони прибули утрьох( ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та свідок ОСОБА_29 ).Із потерпілими було два свідки.

Викладене не дає підстав для висновку,що потерпілі мали перевагу у силі.

Суд правильно зважив на те,що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 існували тривалі неприязні відносини та мав місце конфлікт цього дня незадовго до зустрічі біля лижної траси,для з`ясування якого обвинувачені та потерпілі зустрілись у місці,що було визначене ОСОБА_28 .

Суд правильно вказав і на те,що обвинувачений ОСОБА_28 заздалегідь взяв із собою спеціальний предмет-биту,яким наносив удари обидвом потерпілим,тоді як потерпілі жодних предметів із собою не мали.

Доводи ОСОБА_28 про те,що ОСОБА_9 кинув у нього камінь,спростовуються показаннями потерпілих,а також обвинуваченого ОСОБА_27 ,який показав,що коли ОСОБА_9 під час конфлікту взяв у руки камінь,він( ОСОБА_27 ) відштовхнув його ногою,попавши у руку чи у плече потерпілого.

Із долучених до апеляційних скарг обвинувачених висновків експертів №641 та №1038 вбачається,що виявлені у ОСОБА_28 та ОСОБА_27 тілесні ушкодження були отримані під час конфлікту біля р.Прут та у ОСОБА_27 були наявні у виді двох синців: у підочній ділянці зліва, по передньо аксилярній лінії зліва(а.с.36 т.3),а у ОСОБА_28 -двох синців та рани по тильній поверхні фаланги пальця лівої кисті(а.с.23-24 т.3)

Натомість кількість і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілих,які були нанесені обидвома обвинуваченими по різних частинах їх тіл,а ОСОБА_28 -і дерев`яною битою(не менше 13 травмуючих дій ОСОБА_10 та не менше ОСОБА_9 ),у сукупності із конфліктними відносинами між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ,наявністю того дня конфлікту біля р.Прут ,зустріччю у відлюдному місці свідчить про те,що обвинувачені діяли саме з метою заподіяти шкоду потерпілим,а не відвернути напад чи захиститись.

Судова колегія також враховує,що жодного відношення до конфлікту біля р.Прут потерпілий ОСОБА_9 не мав та він не є фігурантом кримінального провадження по факту заподіяння ОСОБА_28 та Сланіні вказаних вище тілесних ушкоджень(а.с.21 т.3)

Отже,суд дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілим легких тілесних ушкоджень,що спричинили короткочасний розлад здоров`я та їх дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

Підстав для скасування вироку і закриття провадження із реабілітуючих обвинувачених підстав судова колегія не вбачає.

Оцінюючи доводи обвинувачених щодо неправильності вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судова колегія вважає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості пред`явлених потерпілими позовів та розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд дійшов правильного висновку, що на користь потерпілого ОСОБА_10 необхідно стягнути матеріальну шкоду з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно в розмірі 7 295,32 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_9 солідарно матеріальну шкоду в розмірі 5 270,57 грн., оскільки такий розмір шкоди підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема чеками (т.1 а.с.85 зворот)

Надані чеки підтверджують, що саме така сума коштів була витрачена на лікування кожним із потерпілих.Доводи обвинувачених про відсутність доказів,що ці ліки були використані потерпілими є недоречними,зважаючи на кількість,локалізацію та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень,які відображені у висновках СМЕ щодо потерпілих.

При стягненні на користь потерпілих моральної шкоди, суд врахував моральні, фізичні страждання, інші негативні явища, яких зазнали потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 внаслідок спричинення їм легких тілесних ушкоджень та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільних позовів, стягнувши з обвинувачених солідарно моральну шкоду в розмірі 10 000грн. кожному потерпілому.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним, співмірним та відповідає моральним втратам потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а тому судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції та не вбачає підстав, з урахуванням доводів обвинувачених, викладених в апеляційних скаргах, для зменшення сум, що підлягають стягненню на користь потерпілих в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Отже,подані обвинуваченими апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Доводи представника потерпілих- захисника ОСОБА_11 щодо необ`єктивності та упередженості судового розгляду відносно потерпілих та необхідності направлення даного кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції колегія також вважає необгрунтованими.

Мотивуючи такі вимоги,захисник посилався на п.2 ч.1 ст.415 КПК України,вказуючи,що в ухваленні вироку брав участь суддя,якому було заявлено відвід на підставі обставин,які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді.

При цьому вказував,що залишились недослідженими обставини,з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного рішення,судом було відхилене клопотання про допит свідків- лікаря ОСОБА_13 і слідчого ОСОБА_14 ,а також клопотання про призначення додаткової комісійної судово медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_10 .

В обгрунтування доводів про необхідність,як вважає захисник, призначення додаткової експертизи адвокат посилався на те,що у потерпілого ОСОБА_10 на момент його госпіталізації була значна опухлість у ділянці носа,а не синець,і це міг підтвердити лікар ОСОБА_13 .

Вказує,що судово-медичний експерт не надав належної уваги цьому факту,відтак неправильно визначив ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та не врахував наявність зламу кісток носа у потерпілого,що захисник підтверджує рентгенографією кісток носа від 09.10.2020 року.

На спростування доводів апелянта,суд під час судового розгляду правильно вирішив клопотання представника потерпілих про призначення комісійної судового медичної експертизи,відхиливши його(т.3 а.с.4-5).

Суд зважив,що у судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_30 ,яким складені висновки №576 від 22.07.2019 року і 891д від 19.09.2019 року.

Експерт зазначив,що сам безпосередньо оглядав потерпілого ОСОБА_10 та за результатами огляду і дослідження медичної документації(рентгенографії кісток черепа,КТ головного мозку,даних медичної документів стаціонарного хворого) не було встановлено перелому кісток носа у потерпілого.

За таких обставин суд правильно відхилив клопотання про виклик як свідка лікаря ОСОБА_13 ,виходячи із наявних у справі доказів-медичних документів та показань експерта.

Суду представником потерпілого була надана рентгенографія кісток носа від 09.10.2020 року,згідно якої на момент огляду у потерпілого наявний перелом кісток спинки носка без зміщення відламків(а.с.212 т.1)

Експерт ОСОБА_30 у суді пояснив,що перелом кісток носа неможливо виявити,якщо пройшло більше 1 місяця.

Наявність на рентгензнімку,датованому жовтнем 2020 року(тобто по сплину більш як півтора року після подій 16.06.2019 року)даних про перелом кісток носа може свідчити лише про наявність свіжого перелому кісток носа,оскільки виявити перелом кісток носа,який був би заподіяний у червні 2019 року,наразі було би неможливо.

Експерт також пояснив,що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень був встановлений на підставі медичних документів.Тривалість лікування струсу головного мозку не впливає на ступінь тяжкості цього тілесного ушкодження,яке класифікується як легке,що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Отже,доводи,на які посилався захисник,були спростовані шляхом допиту експерта та доцільності призначення комісійної експертизи суд обгрунтовано не вбачав.

У апеляційній скарзі не зазначено,які обставини міг повідомити суду слідчий ОСОБА_14 ,а тому посилання захисника на неповноту судового розгляду,оскільки цей свідок не був викликаний,судова колегія відхиляє.

Колегія також враховує,що під час досудового розслідування вказані свідки не допитувались і клопотань про їх допит потерпілі не заявляли.

Як вбачається із матеріалів провадження, потерпілими заявлялись відводи головуючому судді та прокурору (т.1а.с.117,121,139,141,177,189) з тих підстав,що на їх думку,обвинувачені можуть мати вплив на Герцаївський суд та прокурора,однак ухвалами суду від 09.12.2020, 28.12.2020,13.01.2021 року заяви про відвід залишені без задоволення (т.1а.с. 135,156,184)

Відхилення судом безпідставних клопотань потерпілих і їх представника не свідчить про упередженість судді,а тому не може бути підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду.

Як вбачається із обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, такий процесуальний документ був складений та направлений до суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по обвинуваченню їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України(т.1 а.с.4-6,т.2 а.с.229-232).

Згідно ст.337 КПК України,судовий розгляд проводиться лише стосовно особи,якій висунуте обвинувачення ,і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Розглянувши провадження в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними цього проступку

Під час судового розгляду прокурор не вбачав підстав та відповідно до положень ст.338 КПК України не змінював обвинувачення на більш тяжке кримінальне правопорушення, а суд, згідно вимог ст.337 ч.3 КПК України, може вийти за межі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Прокурор із вироком районного суду погодився та не оскаржував таке судове рішення.

Вимоги представника потерпілих, викладені у апеляційній скарзі, про скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, не узгоджуються та суперечать положенням п.п.1-3 ч.1 ст.415 КПК України, якою чітко визначені підстави для призначення нового розгляду у суді першої інстанції,а також положенням ст.337 КПК України.

Інших, безумовних підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду,що передбачені ст.415 КПК України у взаємозв`язку зі ст.412 ч.2 КПК України,представником потерпілого у апеляційній скарзі не наведено.

Отже,апеляційну скаргу представника потерпілих необхідно відхилити.

Призначаючи кожному із обвинувачених покарання, суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог ст.65 КК України.

Зокрема, суд зважив, на обвинувачені вчинили кримінальний проступок,раніше не судимі, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають, мають постійне місце проживання,де позитивно характеризуються.

Також суд врахував , що обвинувачений ОСОБА_6 є приватним підприємцем, а обвинувачений ОСОБА_7 не працює.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, судом не встановлено.

Таким чином,судом призначене обвинуваченим покарання,яке за видом наближене до найм`якшого,що передбачений санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Судова колегія вважає, що таке покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3