Справа № 761/3760/20
Провадження №1-кп/761/1078/2022
В И Р О К
іменем України

24 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:
судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 120 191 001 000 102 87 внесеного 28.10.2019 та 120 201 001 000 020 05 внесеного 26.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

04.10.2012 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.1 ст.187, ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця, звільнений умовно-достроково 03.08.2016 року на невідбутий строк 2 місяці 30 днів;

29.05.2017 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений 16.01.2019 по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисних злочинів, повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так 25.10.2019 року приблизно о 23 год. 55 хв. обвинувачений ОСОБА_3 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив раніше не знайомого йому чоловіка, який сидів на лавці і спав. В цей момент обвинувачений ОСОБА_3 вирішив скористатись безпорадним станом потерпілого та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та подальшого обернення його на свою користь, обвинувачений, скориставшись тим, що потерпілий спить та не слідкує за своїми речами, діючи умисно та таємно почав перевіряти його кишені та витягнув із кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Huawei Y5» вартістю 1441 грн. 50 коп., що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого забрав із собою рюкзак, який належить потерпілому ОСОБА_7 , в якому знаходились гаманець з посвідченням водія на ім`я потерпілого, контейнер для їжі, документи на службовий автомобіль марки «Пежо експерт», д.н.з. НОМЕР_1 та кросівки, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_3 з викраденими речами, що належать ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 441 грн. 50 коп.

Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Окрім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за наступних обставин. Так, в обвинувальному акті зазначено, що 26.02.2020 року, приблизно о 03 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу буд. 61-Г по вул. Данила Щербаківського в м. Києві, звернув свою увагу на потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та прямував за місцем мешкання, в якого на плечі знаходилась сумка. Вважаючи, що в сумці потерпілого можуть знаходитись цінні речі та грошові кошти, в обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу буд. 61-Г по вул. Данила Щербаківського в м. Києві, скориставшись неуважністю потерпілого ОСОБА_5 , підійшов до останнього ззаду та натягнувши йому на голову капюшон, почав наносити удари кулаками в різні частини голови та обличчя, чим позбавив потерпілого можливості чинити опір, після чого, поваливши потерпілого на землю, почав обшукувати зовні кишені його куртки, внаслідок чого заволодів: мобільним телефоном марки «Хіаomi» вартістю 1601 грн. 67 коп., разом із сім картою, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє; мобільним телефоном марки «Nokia», вартістю 210 грн., із сім-картою, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_3 , бажаючи подавити опір потерпілого ОСОБА_5 , наніс останньому ще близька 5 послідуючих ударів в обличчя, чим спричинив закриту черепно-мозкову травму, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, після чого зняв із плеча потерпілого його сумку марки «Мoitani» вартістю 34 грн. 50 коп., в якій знаходились: гаманець «Italiani Father» вартістю 53 грн. 33 коп., з грошовими коштами в сумі 150 грн., кредитні картки: картка «Приватбанку». 2 картки «УкрСібБанк», карта «АльфаБанк», які для потерпілого матеріальної цінності не представляють та документи, а саме: паспорт громадянина та ідентифікаційний код, видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого обвинувачений ОСОБА_3 разом із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном на власний розсуд.

А всього обвинувачений ОСОБА_3 повторно заволодів чужим майном, в поєднанні з насильством, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2049 грн. 50 коп.

Отже ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав у повному обсязі. Надав показання, в яких зазначив, що він точної дати не пам`ятає, оскільки це відбулося давно. Коли він повертався додому та проходив по вулиці Салютній і побачив чоловіка, який спав на лавці. Впевнившись, що потерпілий не слідкує за своїми речами, він почав перевіряти його кишені та витягнув із кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Huawei Y5», після чого забрав із собою рюкзак, який належить потерпілому, в якому знаходились гаманець, документи на автомобіль та кросівки. Не оспорював обставини обвинувачення, мотив, форму вини, обсяг викраденого.

З урахуванням позиції обвинуваченого, думки інших учасників кримінального провадження, вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються; щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, по обвинуваченню за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.
Таким чином встановлена винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за який він підлягає покаранню.
По обвинуваченню у вчиненні злочину за ч.2 ст.187 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав, вказуючи, що до вчинення злочину не причетний, а його вмовили взяти на себе чужу провину, обіцяючи покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зазначив, що в його користуванні завжди був лише один телефон з сім картою мобільного оператора «Лайф». Кому належать інші сім-карти з номерами інших мобільних операторів він не знає. Вказав, що обшук за місцем його проживання був проведений незаконно, без належного дозволу слідчого судді та просив визнати протокол обшуку та інші похідні від нього докази- недопустимими.
Отже по обвинуваченню за ч.2 ст.187 КК України суд прийняв рішення щодо дослідження доказів у повному обсязі.
Так на підтвердження даного обвинувачення прокурором надані докази, сукупність яких є недостатньою для висновку, що дане кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що 25.02.2020 року він розпивав спиртні напої біля нічного кіоску та приблизно о 1 й годині ночі прямував до свого дому, проходячи повз вул. Щербаківського, де звернув на вул. Блюхера. Йшов через двори та стадіон. Біля стадіону на нього було вчинено напад. Хто саме вчинив напад він не бачив, так як йому ззаду накинули капюшон на голову, закривши обличчя, били по обличчю, скоріше всього кулаком, ударів було нанесено на його думку не менше 10. Після чого його збили з ніг та відібрали речі. Коли він піднявся та пройшов ще приблизно 100 метрів на нього знову напали в такий самий спосіб, відібрали телефон, сумку з речами, гаманець грошові кошти. Викрадені речі, окрім телефону, в наступному йому були повернуті. Хто саме нападав він не бачив, втім уважає, що це був один чоловік, оскільки він діяв по одній схемі, спочатку накидавав на голову капюшон, потім наносив удари по усім частинам тіла, збивав з ніг після чого забирав речі.

Отже потерпілий не бачив особу, яка вчинила на нього розбійний напад та не зміг впізнати обвинуваченого по будь-яким ознакам, вказуючи, що був у стані алкогольного сп`яніння, напад вчинено уночі в місці де не було освітлення, а роздивитись нападника йому заважав накинутий на голову капюшон.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні розбійного нападу прокурором надані інші докази:

протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.02.2020 року, у якому потерпілий виклав обставини вчинення щодо нього розбійного нападу, які аналогічні з показаннями, наданими у судовому засіданні.

-протокол огляду місця події від 27.02.2020 року під час якого було встановлено місце вчинення злочину ділянка місцевості за адресою м.Київ, вул.Щербаківського 61-«Г» між школою та стадіоном.

- висновок експерта № 042/1-342-2020, яким підтверджено, що у потерпілого ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин обличчя; забійна рана лівої надбрівної ділянки, перелом кісток носу, синець на спинці носу які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, сліди від загоєння саден на поверхні лівого колінного суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень.

-протокол проведення слідчого експерименту від 31.03.2020 року під час проведення якого потерпілий ОСОБА_5 вказав на місце вчинення злочину та обставини вчинення відносно нього розбійного нападу.

-протокол проведення слідчого експерименту від 29.02.2020 року та СД диск до нього, під час якого ОСОБА_3 вказав на місце вчинення розбійного нападу та механізм його вчинення.

Втім сукупність зазначених доказів не вказують на те, що саме ОСОБА_3 є тією особою, яка вчинила розбійний напад на потерпілого ОСОБА_5 .

Належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні прокурором надано не було.

Так судом досліджувались й інші докази сторони обвинувачення, втім ряд доказів визнано судом недопустимими з наступних підстав.

Протокол обшуку від 28.02.2020 року проведений слідчим ОСОБА_8 , під час якого за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 виявлено та вилучено ряд речей

Мобільний телефон «Хіаомі» моделі « Redmi 7 А» ІМЕІ 862:235: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2 862:235:048:327:550 з картою № НОМЕР_3 , Мобільний телефон « Nokia» 1650 ІМЕІ НОМЕР_4 з сім картою НОМЕР_5 , сумка « Moltani», гаманець, банківські картки на ім`я потерпілого ОСОБА_9 та інші речі суд визнає недопустимим доказом з тих підстав, що обшук проведено з порушенням вимог ст. 234, п.3 ст.233 КПК України без надання дозволу слідчого судді на його проведення та без наступного отримання дозволу слідчого судді після його проведення.

Посилання прокурора на наявність дозволу від власника не позбавляє слідчого чи прокурора обов`язку у наступному звернутись у порядку п.3 ст.233 КПК України до слідчого судді для перевірки чи були наявні підстави для проникнення до житла.

Як вбачається з обставин справи таких негайних потреб у слідчого не було.

Отже у наслідок порушення процедури проведення обшуку вказаний доказ судом визнається недопустимим у відповідності до пункту 1 частини 2 ст.87 КПК України.

За наслідками застосування доктрини «отруйного дерева» похідні докази від цього протоколу обшуку також визнаються судом недопустимими, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, з джерел, що визнанні судом незаконними у відповідності до вимог, визначених ст. 86 КПК України. Такими недопустимими доказами є:

-постанова слідчого СВ ВП №3 Шевченківського управління поліції ГУ НП в м.Києві ОСОБА_10 про визнання речових доказів від 29.02.2020 року;

-висновки експертів № 13-1/480 та № 13-1/497, яким визначена вартість речей, що виявлені та вилучені під час обшуку проведеного за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3

-протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 27.04.2020 від 28.04.2020 та від 28.04.2010 (20) в ході проведення яких слідчі здійснювали доступ до інформації про з`єднання, вхідні та вихідні дзвінки з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій абонентів ТОВ «Лайфсел», ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар» по номерам сім-карт, які були вилучені під час проведення обшуку.

-Протокол огляду від 16.05.2020 року в ході проведення якого слідчий ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_10 оглядала інформацію з дисків, отриманих в ході тимчасового доступу до речей і документів.

Окрім того, зазначений протокол містить інформацію про належність номерів телефону обвинуваченому ОСОБА_3 , втім така інформація, окрім тверджень слідчого іншими доказами не підтверджується.

Суд констатує, що сторона обвинувачення у встановлений судом строк не забезпечила явку свідків для їх безпосереднього допиту у суді, незважаючи на те, що суд неодноразово надавав прокурору таку можливість та відкладав проведення розгляду справи. А відтак суд був позбавлений можливості заслухати показання свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 .

У відповідності до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбачених статтею 225 цього Кодексу.

Отже суд не може перевірити правдивість даних, які зафіксовані у протоколах слідчих дій, проведених за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 :

-протокол огляду місця події від 28.02.2020, який фактично є протоколом огляду під час проведення якого свідок ОСОБА_11 видав мобільний телефон марки «Хіаomi» «Redmi 3».

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2020 під час проведення якого свідок ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_3 та впізнав його по фотографії.

Суд позбавлений можливості з`ясувати коли, де і при яких обставинах свідок ОСОБА_11 бачив ОСОБА_3 та у зв`язку з якими подіями він упізнається останнім.

З тих же підстав суд не може перевірити правдивість даних, зафіксованих у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.05.2020 року під час проведення якого свідок ОСОБА_12 розповів про події, очевидцем яких він був приблизно в кінці лютого 2020 року.

Крім того, за участю даного свідка фактично проводився його допит, який фіксувався під виглядом проведення слідчого експерименту.

Так приписами ст.240 КПК України визначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Між тим таке відтворення фактично не відбувалось, оскільки проведено допит свідка. Ці показання, що були зафіксовані у протоколі та на відео безпосередньо свідок не підтвердив у судовому засіданні у відповідності до вимог закону.

Отже, проаналізувавши у сукупності допустимі докази, суд встановив, що 26.02.2020 року приблизно о 3 годині поблизу буд.61 «Г» по вул. Данила Щербаківського в м.Києві на потерпілого ОСОБА_5 було здійснено розбійний напад, з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для його життя чи здоров`я.

Втім, суд уважає, що прокурором не доведено, що дане кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_3 .
Докази, які надані прокурором та визнані судом допустимими не є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
А відтак, виходячи із загальних засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Отже, хоча судом і встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_5 мало місце, але з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що вказаний злочин було вчинено саме ОСОБА_3 .
Сам по собі протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого де останній відтворив обставини розбійного нападу не може бути достатнім для висновку про винуватість ОСОБА_3 , оскільки не підтверджується сукупністю інших доказів та проведений без участі захисника.
Отже наявність єдиного доказу, без достатньої сукупності з іншими доказами не достатньо для висновку про винуватість у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_3 . Наявні в матеріалах справи допустимі докази, як кожен сам по собі, так і їх сукупність не містять даних про вчинення злочину обвинуваченим.

А відтак сторона обвинувачення під час судового розгляду даного кримінального провадження не довела поза розумним сумнівом, належними та допустимими доказами, що вказані вище дії були вчинені обвинуваченим.
Прокурор не забезпечив участь свідків обвинувачення для допиту у судовому засіданні, а вжиті судом заходи не дали дієвих результатів, хоча такий обов`язок щодо безпосереднього допиту свідків у судовому засіданні покладається саме на прокурора.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Приписами ч.2 ст.17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Таких вимог закону стороною обвинувачення не дотримано.

При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд уважає, що під час судового розгляду справи прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, що є наслідком виправдання останнього у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд цього кримінального провадження приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.187 КК України.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_3 підлягає покаранню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, сприяння суду.
Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого криманльного правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, не працює, є судимою особою, на спеціальних обліках не перебуває.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд уважає, що за вчинений злочин обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

З метою виконання вироку запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту затримання, тобто з 02.03.2020 року.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК.

Витрати на залучення експерта у відповідності до ст.124 КПК України у сумі 628,04 грн. належить стягнути з обвинуваченого на користь держави. Витрати у розмірі 2070,70 грн. та 628,04 грн., 628,04 грн. віднести на рахунок держави, з огляду на те, що по даному обвинуваченню, в рамках якого проводились експеризи ОСОБА_3 виправдано.

Підлягають скасуванню заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.03.2020 року.

Керуючись ст.349, ст.369-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін до вступу вироку у законну силу.

Строк покарання рахувати з моменту затримання, починаючи з 02.03.2020 року.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та виправдати його з підстави недоведеності, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 628,04 грн..

Витрати на залучення експерта у розмірі 3326,08 віднести на рахунок держави.

Підлягають скасуванню заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.03.2020 року.

Речові докази: мобільний телефон «Xuawei» переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 залишити йому ж за належністю.

Мобільний телефон марки «Хіаомі Redmi», мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi А7» розового кольору, «Nokia», «Nomi», «Samsung» сім-карта НОМЕР_6 , упаковано до спец пакету ЕХР0197923: Мобільний телефон марки «Nokia» 1МЕІ: НОМЕР_7 . З із сім-картою мобільного оператора lifecell, упаковано до спец пакету EXPO 197924 повернути власнику ОСОБА_3 , у якого були вилучені зазначені речові докази.

Сумку, гаманець, Флеш накопичувачі, банківські картки на ім`я ОСОБА_13 Карта-пропуск білого кольору Міністерство оборони України військова частина А 1906 №246 , блокнот, що переданні на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому за належністю.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вроку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: