Справа № 460/2957/18
Провадження №1-кп/944/135/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000081 від 08 червня 2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації, під час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді номер обслуги 2 вогневого взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, порушив вимоги ст.ст.17,65 Конституції України, ст.17Закону України «Про оборону України», ч.1ст.1, ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.11,16,129,130,199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, а саме, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилятися від військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час в період з 18.03.2016року по 14.08.2016року, умисно, самовільно залишив розташування 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час знаходилась на полігоні Міжнародного центру миротворчості та безпеки, за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби). в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт нез`явлення ним вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Крім цього, пояснив що весь цей час він знаходився за місцем свого проживання та допомагав своїм батькам по господарству. Просить суворо не карати, з урахуванням того що він являється учасником боєвих дій, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, бажає і надалі служити, просить застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII .
Прокурор в судовому засіданні не заперечила щодо клопотання обвинуваченого, просить таке задовольнити.
Як встановлено у судовому засіданні, покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасники судового провадження не оспорюються фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407КК України правильно кваліфіковані, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України. відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 11.11.2015 року та являється учасником бойових дій, з урахуванням обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 , слід обрати покарання в межах санкції ч.4 ст.407КК України у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст.85КК України на підставі Закону України "Про амністію" засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покараня.
Згідно з ч.2ст.86КК України, особи визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.1Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно вимог ч.2 ст.3Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, має статус учасника бойових дій з 11 листопада 2015 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, раніше амністія до нього не застосовувалась.
Беручи до уваги вищенаведене. суд приходить до переконаня що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому клопотання обвинуваченого слід задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4чт.407ККУкраїни..
Наслідки застосування амністії обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, із такими він погодився.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75ККУкраїни ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з встановленням іспитового строку 1 /один/ рік.
Відповідно до вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за цим вироком суду, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням вимог ст.75ККУкраїни у виді 01(одного) року іспитового строку, внаслідок застосування акту амністії
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1