Справа № 466/1189/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/293/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Личаківська ВК-30», справу за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2022 щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 ,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:
Даною ухвалою було відмовлено у задоволені заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву засудженого звільнити умовно-достроково ОСОБА_7 . Вважає що суд першої інстанції однобічно та не повно з`ясував обставини справи. Судом не було в повній мірі враховано, що засуджений в судовому засіданні вказав на те, що не вчиняв дисциплінарні проступки, працював, дотримувався обов`язків встановлених для засуджених та не порушував установленого порядку.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив і засуджений ОСОБА_7 , який просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення так, як він у відповідності до ч.1 ст. 81 КК України має на нього право, оскільки за весь період перебування у «Личаківській ВК-30» у нього немає жодного стягнення . У колонії роботи немає і він на інвалідному секторі знаходиться. Коли працювало ТзОВ «Фуджикура» він мав роботу, але її вже рік як закрили. Просить врахувати його вік - 53 роки, зазначає, що можливості отримати заохочення немає, оскільки дана колонія є виправною а не трудовою. У нього була 2 група інвалідності, але її підтвердити у нього немає можливості через введений воєнний стан в Україні У нього є діти, внуки він би міг піти на війну. Вважає, що став на шлях виправлення оскільки стягнень немає. Просить задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.03.2020 засуджено, за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України, на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 27.12.2019, кінець терміну покарання: 27.01.2023.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_7 засуджений вироком від 11.03.2020 Новосанжарського районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

З характеристики від 23.02.2022 щодо засудженого ОСОБА_7 вбачається, що він характеризується посередньо: за час відбування покарання у місцях позбавлення волі порушень режиму відбуття покарання не допускав, не притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався адміністрацією установи, не працевлаштований. Безвідповідально відноситься до робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності їх виконання.

З долученої до клопотання характеристики та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий:

1) 24.06.1996 року Мукачівським районним судом Закарпатської області за ст. 140 ч.2КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт з відрахуванням 15% в дохід держави. Постановою Мукачівського районного суду Закарпатської області від 15.05.1998 року змінено на 09 місяців 19 днів виправних робіт.

2) 27.04.2000 року Мукачівським міським судом Закарпатської області за ст.142 ч.2, 43 КК України до 3 років позбавлення волі.

3) 22.11.2000 року Мукачівським районним судом Закарпатської області за ст. 142 ч.3, 43 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 27.12.2007 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 1 місяць 27 днів позбавлення волі.

4) 11.08.2011 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2, ст.185 ч.3, 263 ч.1, 70,75 КК України до 4років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Звільнений 16.09.2013 по відбуттю покарання.

5) 06.03.2014 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Звільнений 02.04.2015 по відбутті терміну покарання.

6) 11.11.2019 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки.

З наведеного вбачається, що засуджений звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково та до нього неодноразово застосовувалася ст.75 КК України. Також останній раз був засуджений в т.ч. і за ст.71 КК України, оскільки умисний злочин вчинив під час іспитового строку.

Згідно вироку від 11.03.2020 Новосанжарським районним судом Полтавської області засуджений ОСОБА_7 визнав вину повністю.

Суд також прийняв до уваги довідку, згідно якої засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований з вересня 2020 року і до лютого 2021 року. Однак, в подальшому до праці не залучався, не приймає участі в робот і з благоустрою установи.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника - адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, міркування прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності із ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 107 КВК України, належне виконання законних вимог представників адміністрації виправної колонії та дотримання встановлених норм щодо порядку і умов відбування покарання є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.

Приймаючи рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України суд повинен брати до уваги не лише доводи клопотання засудженого, а й інші дані щодо засудженого у їхній сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково та до нього неодноразово застосовувалася ст.75 КК України. Також останній раз був засуджений в т.ч. і за ст.71 КК України, оскільки умисний злочин вчинив під час іспитового строку.

Згідно вироку від 11.03.2020 Новосанжарським районним судом Полтавської області засуджений ОСОБА_7 визнав вину повністю.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги довідку, згідно якої засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований з вересня 2020 і до лютого 2021 року. Однак, в подальшому до праці не залучався, не приймав участі в робот і з благоустрою установи. У зв`язку з наведеним, дослідивши усі дані в їх сукупності, врахувавши те, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий за умисні злочини, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, останній раз засуджений за злочин, вчинений під час іспитового строку, поведінка впродовж відбуття покарання є посередньою, відповідних висновків для себе не зробив і продовжував свою злочинну діяльність. Дані обставини свідчить про те, що засуджений усвідомлено не бажає ставати на шлях виправлення, а тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обгрунтоване рішення.

Покликання апелянтів про те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справ, а також те, що засуджений режиму утримання не порушує були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні доводи апелянтів правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2022 щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Істотних порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 81, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволені заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Головуючий:
Судді: