Справа № 545/1489/22
Провадження № 1-в/545/409/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2022 року. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

та захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за клопотанням засудженого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Труд Генічеського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, засудженого : 19.09.2012 року Генічеським районним судом Херсонської області за ч. 4 ст.152, ч.3 ст. 153, п.10 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, 70 ч.1 КК України до 13 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.12.2012 року вирок суду від 19.09.2012 року змінено, виключено з його мотивувальної частини вказівку суду на наявність в діях засудженого кваліфікуючої ознаки ч.3 ст.185 КК України повторність вчинення крадіжки, в решті вирок залишено без змін;

про зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання, -

В С Т А Н О В И В :

17.05.2022 року до суду надійшло клопотання засудженого гр. ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання, де послався на те, що вироком Генічеського районного суду Херсонської області 19 вересня 20212 року його - ОСОБА_5 , засуджено за ст. 152 ч.4, 153 ч.3, 115 ч.2 п.10, 70 ч.1 КК України до 13 років з відбуванням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року вирок залишений без змін, а його апеляційна скарга без задоволення.

У відповідності до ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 17.02.2016 року йому зараховано в строк покарання, призначеного вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2012 року, строк попереднього ув`язнення з 22.08.202011 року по 18 грудня 2012 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Однак, весь цей час він перебував у Херсонському слідчому ізоляторі і лише 01.03.2021 року прибув для відбуваня строку покарання до Білозерської ВК Херсонської області № 105 за адресою 75031 с.Дар`ївка Білозерського району Херсонської області.

Однак, необхідно провести системний аналіз чинного законодавства та звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Вважає, що період з 18.12.2012 року ( дати набрання обвинувальним вироком відносно нього законної сили ) по 01.03.2013 року ( дата прибуття до виправної колонії ) має бути зарахований йому у строк відбутого покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у відповідності 1 день перебування у слідчому ізоляторі за 2 дні позбавлення волі у зв`язку з тим, що час його перебування у слідчому ізоляторі не можна вважати строком відбування покарання, а лише строком попереднього ув`язнення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 11 КВК України установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи, слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально - виконавчі установи відкритого типу ( виправні центри ) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі - виправні колонії).

Ч. 1, 2 ст. 18 КВК України передбачено, що виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі. Засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях...

Згідно ч. 1 ст. 87 КВК України засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

Вважає, що перебування у слідчому ізоляторі протягом більш як 2 місяців після засудження до позбавлення волі порушувало його права, передбачені Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Фактично протягом більш як 2 місяців перебування у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили він був позбавлений права на оплачувану працю ( ч. 1 ст. 8 КВК України ); права користуватися послугами, які надаються в місцях позбавлення волі, в тому числі додатковими, оплачуваними ( п. 2 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права брати участь у трудовій діяльності ( п. 3 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами ( п. 5 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права вести телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет ( п. 6 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази ( п. 7 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права брати участь у роботі самодіяльних організацій та гуртків соціальної корисної спрямованості ( п. 8 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права придбавати продукти харчування ( п. 9 ч. 1 ст. 107 КВК України ); права на тривалі побачення - тривалістю до 3 діб ( ст. 110 КВК України ). А тому, у зв`язку з тим, що зазначені вище його права вироком суду не обмежувалися, він вважає, що неможливість користування ними на протязі 2 місяців 13 днів його перебування у СІЗО має бути йому компенсована шляхом зарахування цього періоду у строк відбутого покарання із розрахунку 1 день перебування у слідчому ізоляторі за 2 дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 1 пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України ( щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання )» загальновідомим є і той факт, що умови відбування покарання осіб, визнаних винними, у виправних колоніях різних рівнів безпеки є кращими, ніж умови утримання в слідчих ізоляторах, де перебувають особи, які тільки підозрюються у скоєнні правопорушення. У той час як відповідно до міжнародної практики, умови утримання під вартою під час попереднього ув`язнення не можуть бути суворішими призначеного судом покарання за кримінальне правопорушення.

Ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, до нього, як особи засудженої до позбавлення волі, на протязі більш як 2 місяців перебування у слідчому ізоляторі застосовувалося покарання, яке є більш суворим, ніж це передбачено законом.

Перебіг строку відбування ним покарання розпочався з моменту прибуття до виправної колонії, тобто з 01.03.2013 року, що підтверджується національним законодавством, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права при розгляді справ.

Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 19.10.2006 року ( остаточне 12.02.2007 року ) у справі «Коваль проти України» вказав:

п. 18 «Заявника утримували в СІЗО № 13 з 3 серпня 1999 року по 6 червня 2000 року», п. 19 «6 червня 2000 року заявника перевели до Менської виправної колонії. Беззаперечним є той факт, що заявник почав відбувати своє покарання 8 червня 2000 року, тобто з дня його прибуття до Менської виправної колонії...»

Тобто, враховуючи вищевикладене, весь час його перебування у слідчому ізоляторі не можна вважати строком відбування покарання, а лише строком попереднього ув`язнення, а тому суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні його клопотання.?

Ст. 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вважає, що на даний час єдиним ефективним засобом правого захисту його порушених прав є застосування до нього Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 - VIII від 26.11.2015 року, а національним органом, який має здійснити таких захист, є суд.

Прохав винести ухвалу, якою задовольнити його клопотання про зарахування строку перебування у слідчому ізоляторі в строк відбутого покарання в повному обсязі, а саме зарахувати мені період з 18.12.2012 року по 01.03.2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення ( перебування у слідчому ізоляторі ) за два дні позбавлення волі.

Засуджений клопотання підтримав та проохав задовольнити.

Захисник засудженого підтримав клопотання засудженого з зазначених в ньому підстав.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання в зв`язку з його безпідставністю, оскільки ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17.02.2016 року зараховано гр. ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.08.2011 року по 18.12.2012 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Суд, заслухавши засудженого, представника установи та прокурора, дослідивши матеріали справи та особової справи № 179-П-17 ( 3 тома ), прийшов до висновку, що клопотання засудженого про перерахування строку покарання не підлягає задоволенню відповідно до ст. 72 ч.5 КК України з наступних підстав.

Судом встановлено згідно матеріалів особової справи № 179-П-17, що гр. ОСОБА_5 засуджений 19.09.2012 року Генічеським районним судом Херсонської області за ч. 4 ст.152, ч.3 ст. 153, п.10 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, 70 ч.1 КК України до 13 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.12.2012 року вирок суду від 19.09.2012 року змінено, виключено з його мотивувальної частини вказівку суду на наявність в діях засудженого кваліфікуючої ознаки ч.3 ст.185 КК України повторність вчинення крадіжки, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17.02.2016 року зараховано гр. ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.08.2011 року по 18.12.2012 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Дана ухвала набрала законної сили 25.02.2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк : а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

В Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року визначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом ( а саме : на 24.12.2015 року ) набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Стаття 72 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 838-VIII від 26.11.2015, № 2046-VIII від 18.05.2017.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого гр. ОСОБА_5 про перерахування строку покарання не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.5 ст. 72 КК України, ст. 537- 539, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого гр. ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала надрукована суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1