Справа № 199/6828/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 12.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 01.10.2022 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, за яке встановлено покарання у вигляді позбавленням волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна та тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому усвідомлюючи особливу тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що він може виїхати за межі території України та переховуватися від суду. Наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином полягає в тому, що перебуваючи на волі існує ризик, що ОСОБА_7 може розголосити відомості досудового розслідування іншим особам, причетним до його протиправної діяльності, що в подальшому перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження. Про ризик продовжити чи вчиняти інші кримінальні правопорушення свідчить специфіка злочину, інкримінованого ОСОБА_7 . При цьому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є доцільним та можливим, враховуючи обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 . Крім того, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України обвинуваченому ОСОБА_7 доцільно не визначати розмір застави у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, посилаючись недоведеність зазначених прокурором ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КК України. Просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш мякий, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченічастиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Єропейський суд з прав людини вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченомуглавою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, за яке встановлено покарання у вигляді позбавленням волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна та тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 є уродженецем м. Душанбе Республіки Таджикистан, громадянином України, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, фактично проживає в АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий 03.10.1997 Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, раніше не судимий.
Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, характер та обставини їх вчинення свідчать про те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк чи довічного позбавлення волі з конфіскацією майна може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, перебуваючи на волі існує ризик, що ОСОБА_7 може розголосити відомості про хід судового розгляду іншим особам, причетним до його протиправної діяльності, що в подальшому перешкоджатиме проведенню кримінального провадження, тобто наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України.

В той же час, суд приходить до висновку, що наявність ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, жодним чином прокурором в ході розгляду клопотання доведена не була, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий.

Судом не встановлено жодної обставини на підтвердження зменшення ризиків, встановлених при обранні запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, та інших обставин, які б які б переважали суспільного запиту, що полягає в забезпеченні швидкого, повного і неупередженого судового розгляду, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, виконанні процесуальних рішень у справі.

При цьому, суд враховує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ризики чого нікуди не зникли, є реальними та дійсними. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження.
За таких обставин, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Враховуючи, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, під час воєнного стану суд відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про підсудність кримінального провадження, суд заслухавши думку прокурора, яка вважала, що кримінальне провадження підсудне Амур-Нижньодніпровському районному суду міста Дніпропетровська, захисника та обвинуваченого, які у вирішенні цього питання посилалися на розсуд суду,суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акта для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Дотримання правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Частиною 1 ст. 32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Аналіз зазначеної вимоги закону дає підстав вважати, що в разі вчинення кількох кримінальних правопорушень, критерієм для визначення територіальної підсудності кримінального провадження є їх тяжкість, а в разі однакової тяжкості час їх вчинення.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 111 КК України - державна зрада, а також за ч.1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111 КК України є особливо тяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України - тяжким злочином.

Оскільки кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 263 КК України є менш тяжким, кримінальне провадження за приписами ч. 1 ст. 32 КПК України здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111 КК України.

Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.2 ст.111 КК України складається з трьох епізодів злочинної діяльності, які згідно обвинувального акту були вчинені:

-30.03.2022 року в м. Дніпро по вул. Надії Алексєєнко, тобто в межах територіальною юрисдикції Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська;

-03.04.2022 року приблизно о 15 год. за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шосейна, 23, яка знаходиться в межах територіальною юрисдикції Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

-03.04.2022 року приблизно о 17 год. 28 хв. за адресою: місто Дніпро, вул. Донецьке шосе, буд.160, тобто в межах територіальної юрисдикції Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Таким чином, останній за часом епізод кримінального правопорушення за ч.2 ст. 111 КК України було вчинено в межах територіальною юрисдикції Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. При цьому, жоден епізод інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення за ч.2 ст.111КК України не було вчинено на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра.
Крім того, при вирішенні питання про територіальну підсудність суд враховує, що досудове розслідування у вказаному кримінально провадженні здійснювалося старшим слідчим слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

Згідно положень ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон органами досудового розслідування визначає не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Такий висновок узгоджується й з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 22.04.2020 року у справі № 487/7605/19 (пр. № 51-1901впс20).

Місцезнаходженням вказаної юридичної особи органу досудового розслідування є адреса: м.Дніпро, вул. Святослава Хороброго, 23, тобто Шевченківський район м. Дніпра.

Таким чином, орган досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області також не перебуває в межах територіальної юрисдикції Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Згідно вимог п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська позбавлений можливості розглядати вказане кримінальне провадження, оскільки такий судовий розгляд може викликати сумніви в неупередженості суддів, які його здійснюють з порушенням територіальної підсудності, а ухвалене по суті судове рішення в подальшому може бути підставою для його оскарження та скасування в апеляційній інстанції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України слід направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності, у зв`язку з встановленням непідсудності відповідно до вимог ч.1 ст. 32 КПК України вказаного кримінального провадження Амур-Нижньодніпровському районному суду міста Дніпропетровська.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 34, п. 4 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 177,183, 194,ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Затосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.11.2022 року включно включно без визначення застави.

В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 12.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, - направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3