Справа № 730/1033/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/294/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Вищевказаною ухвалою місцевого суду ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави до 10 липня 2022 року.

Мотивуючи своє рішення, місцевий суд указав, що встановлені попередніми ухвалами суду обставини при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 жодним чином не змінилися, є дійсними і вказують на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, відсутність стійких соціальних зв`язків, що у сукупності суттєво підвищує ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на потерпілу та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, тому підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вбачається.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вважає, що місцевим судом при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 не було враховано стан його здоров`я, що він перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 21 по 24 грудня 2021 року, тоді як у СІЗО йому не могли забезпечити належне лікування. Тяжкість покарання, що загрожує саме по собі не може бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, тоді як його підзахисний перебуває під вартою вже 20 місяців. Ризик впливу на потерпілу вважає необґрунтованим, оскільки остання наразі проживає у м. Львові, а ризик можливості вчинення інших правопорушень вважає абстрактним висновком сторони обвинувачення та місцевого суду. Також вказує, що на даний час не досліджено висновок молекулярно-генетичної експертизи, який, на переконання захисту, зменшить об`єм обвинувачення, тому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту достатньо задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд першої інстанції, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки всі ті ризики, у зв`язку з якими саме така міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 обиралася та продовжувалася, на даний час, дійсно, не зникли.

Колегія суддів враховує, що обставини кримінального провадження, встановлені місцевим судом при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, а саме: тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, можливість чинити тиск на потерпілу, вчинити нове кримінальне правопорушення, а також переховуватися від суду, вірогідність чого у період воєнного стану підвищується.

Посилання апелянта на неврахування стану здоров`я обвинуваченого не переконливі, оскільки суду не надано жодних медичних документів, які б указували на тяжкий стан його здоров`я, який би унеможливлював перебування його під вартою.

Отже, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4