Справа № 452/18/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/704/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року відносно ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2022 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ст.287 КК України у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 383867,65 грн. матеріальної шкоди та 100000 гривень моральної шкоди.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 21 березня 2019 року біля 19 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 19.04.2018 року, власником автомобіля марки «FORD FOCUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , тобто, особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, достовірно знаючи те, що ОСОБА_12 не має посвідчення водія, тим самим не має права керування транспортним засобом, та перебував на той час в стані алкогольного сп`яніння, добровільно допустив останнього до керування автомобілем марки «FORD FOCUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . У результаті допущення ОСОБА_6 до керування транспортного засобу ОСОБА_12 , останній 21.03.2019 року біля 19 год. 45 хв., на автодорозі Нижанковичі-Самбір-Дрогобич-Стрий на її ділянці між с. Дубрівка Самбірського району Львівської області та м. Самбір Львівської області, допустив зіткнення керованого ним автомобіля марки «FORD FOCUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в салоні якого в якості пасажира переднього пасажирського сидіння перебував ОСОБА_6 , з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який перевозив в салоні автомобіля пасажира переднього пасажирського сидіння ОСОБА_13 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав струс головного мозку, перелом клиновидної кістки мозкового черепа зліва зі зміщенням по ширині на величину кортикального шару, переломи кісток лицевого черепа, забійну рану лобно-скроневої ділянки голови зліва, забійну рану на верхній повіці лівого ока на фоні синця, синець в лівій привушній ділянці, синець в лівій завушній ділянці, синець на передній поверхні шиї зліва у верхній третині, синець на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, синець на задній поверхні лівої стопи в ділянці Ахілового сухожилку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент утворення.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 287 КК України.
Вказаний вирок в апеляційному порядку оскаржили обвинувачений, прокурор та представник потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком та скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову.

На підтримання своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції при призначені покарання не було враховано повною мірою обставини кримінального провадження в цій частині. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано задоволив цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки така була відшкодована ОСОБА_14 , який засуджений вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2021 року за ч.2 ст.286 КК України з приводу тієї ж події.

Прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України, покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, та вважати ОСОБА_6 за судженим за ст.287 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

На підтримання своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання необґрунтовано призначено додаткове покарання, оскільки таке може бути застосоване лише в разі коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю, разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює.

Представник потерпілого ОСОБА_8 не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а також в повному обсязі задоволити заявлений цивільний позов. В решті вирок суду залишити без змін.

На підтримання своїх апеляційних вимог представник потерпілого покликається на те, що ОСОБА_6 було призначено занадто м`яке покарання, а також вказує на невмотивованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення морального відшкодування, а саме 100000 гривень, замість 200000 гривень.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник підтримали власну подану апеляційну скаргу з мотивів наведених в апеляційній скарзі та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого.

Прокурор заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого і представника потерпілого та підтримав власну апеляційну скаргу.

Представник потерпілого та потерпілий підтримали свою і прокурора апеляційні скарги, та заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість у вчиненому обвинуваченого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст.287 КК України. І таке в апеляційних скаргах обвинуваченого, прокурора та представника потерпілого не оспорюється.
Призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на спеціалізованих обліках не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - відсутні, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на вище викладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого про посилення покарання, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час постановлення вироку суду ніде не працював, зокрема не займався діяльністю, пов`язаною з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, а тому судом першої інстанції додаткове покарання призначено не обґрунтованим, а тому в цій частині вирок суду першої інстанції слід змінити виключивши таке покарання з вироку суду.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції при дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено те, що останній свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, є особою молодого віку, одружений, має на утриманні дружину, яка не працює, непрацюючих престарілу бабусю ОСОБА_15 , 1942 р.н., та матір ОСОБА_16 , 1961 р.н., яка є інвалідом ІІІ групи, та малолітнього сина ОСОБА_17 , 2020 року народження, а також хворіє, що підтверджується поданими стороною захистом документами, - що на переконання суду апеляційної інстанції у відповідності до ст.66 КК України слід визнати як обставинами, що пом`якшують покарання, та є обґрунтованими підставами для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 звільнення від відбування призначеного покарання з випробування у відповідності до вимог ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та його особа не становить суспільної небезпеки.

Щодо вирішеного питання судом першої інстанції про цивільний позов, суд апеляційної інстанції зазначає, що як дії ОСОБА_14 , який безпосередньо керував автомобілем та спричинив ДТП та який засуджений вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2021 року за ч.2 ст.286 КК України, так і дії обвинуваченого ОСОБА_6 перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали у вигляді заподіяння матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 , а тому можуть нести солідарну відповідальність з спричинені наслідки, при цьому відшкодування ОСОБА_14 заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_10 не є перешкодою для заявлення останнім цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_6 , більше того в межах іншого кримінального провадження.

Також суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , а саме зменшення розміру компенсації морального відшкодування, при цьому враховано обставини кримінального провадження, глибину фізичних та душевних страждань, що відповідає завданням кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України, покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, до покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання із випробуванням та становити іспитовий строк на три роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: