У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3285/22

№ 1-кп/183/1036/22

01 серпня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000119 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Прокурор в судовому засіданні вважала за необхідне призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не має.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, не заперечували проти призначення провадження до розгляду. Разом з тим, захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання, мотивуючи його тим, що його підзахисний раніше не судимий, наміру переховуватись від суду не має, має постійне місце проживання, має статус учасника бойових дій, крім того, має на утриманні літню бабусю, яка потребує догляду, шкода потерпілому відшкодована, а тому вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу, а саме на особисте зобов`язання.
Обвинувачений підтримав свого захисника.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, однак вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є занадто м`яким заходом, просила у разі зміни запобіжного заходу, застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.
Представник потерпілого не заперечувала проти призначення провадження до розгляду, щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу вказала, що дійсно обвинуваченим шкода відшкодована, матеріальних претензій вони до нього не мають. Щодо зміни запобіжного заходу, то просила вирішити це питання на розсуд суду, однак зазначила при цьому, що особисте зобов`язання є надто м`яким запобіжним заходом для інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не має.

Отже, суд, вислухавши думку учасників процесу, вважає за можливе призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участі осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

В рішенні «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року ЄСПЛ зазначає та наголошує на тому, що згідно з другою частиною пункту 3 статті 5 Конвенції особу, обвинувачену у правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого тримання її під вартою.

В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бакчиєв проти Молдови»).

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, яке передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, а тому суд приходить до переконання, що наразі продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від органів прокуратури та суду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, який відносяться до категорії тяжкого злочину.

Разом з тим, обвинувачений, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні літню бабусю, є учасником бойових дій, шкода потерпілому відшкодована.

А тому, за наявності ризику переховування від органів прокуратури і суду, однак, з урахуванням факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бакчиєв проти Молдови»), суд вважає, що наявні підстави для зміни найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків або потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про можливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, а саме з 22-00 годин до 06-00 годин ранку наступного дня.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 314, 331, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України у відкритому судовому засіданні на 08 серпня 2022 року о 13.45 годині в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який проводити суддею одноособово за участі прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілого, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, яких повідомити про дату, час і місце судового засідання у встановлений законом спосіб.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби строком до 29 вересня 2022 року включно з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків строком до 29 вересня 2022 року включно:

1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;

2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утриматися від спілкування в будь-якій формі зі свідками.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

По закінченню строку дії запобіжного заходу та за відсутністю клопотання прокурора в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборона залишати житло припиняє свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Соборному ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. (м. Дніпро, вул. Шевченко, 7), який повинен негайно поставити на облік обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та повідомити про це суд.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Повний текст Ухвали оголошено 04 серпня 2022 року о 15.15 годині.

Ухвала набирає законної сили негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1