Справа № 308/5823/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,, прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, підполковника поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань «05» серпня 2021 року за №0000442, за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Майське, Джанкойського району, Республіки Крим, українця, громадянину України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, підполковник поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань «05» серпня 2021 року за №0000442, за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання мотивовано тим, що 04 серпня 2021 року, близько 14 години 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , денний час доби, керуючи технічно-справним вантажним автомобілем марки « DAF» моделі «XF92.430» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по односторонній вулиці Незалежності в місті Тячів, у напрямку центру міста, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та під час проїзду лівостороннього заокруглення дороги,діючи всупереч вимогам п.п. «б» п. 2.3, 10.1, 12.3 та п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001,будучи самовпевненим та самонадіяним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, тримаючи в полі зору велосипедистку, яка рухалась прямолінійно попереду нього в попутному з ним напрямку руху, своїми діями сам створив собі небезпеку для руху, що виразилося у недодержанні при об`їзді велосипедистки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпечного бічного інтервалу, внаслідок чого допустив контакт передньою правою частиною свого транспортного засобу в ліву ліктьову частину руки останньої, хоча мав можливість здійснити її безпечний об`їзд ліворуч. Від контакту з вказаним транспортним засобом, велосипедистка ОСОБА_8 втратила рівновагу та впала на асфальтне покриття, де через її тіло здійснив переїзд правими колесами вантажного автомобіля марки «DAF» моделі «XF92.430» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вказано у клопотанні, внаслідок вказаної ДТП велосипедистка ОСОБА_8 каретою ШМД була доставлена до Тячівської РЛ, де від отриманих травм померла. За результатами проведеної судово-медичної експертизи від 03.09.2021 у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено ознаки: шоку у вигляді чисельних посмертних двошарових згортків в просвіті великих судин, шокового ураження нирок, шокового ураження легень; гострого малокрів`я; травми поясу нижніх кінцівок у вигляді переломів лівої лобкової кістки, лівої сідничної кістки та розриву правого крижово-клубового зчленування; травма правої ноги у вигляді циркулярної рваної рани гомілки та стегна з переходом на лобок, перелому голівки стегнової кістки, чисельних синців та саден; садна задньої поверхні лівого ліктьового суглобу; синців правої половини тулубу; саден правої половини тулубу; ішемічної хвороби серця у вигляді дифузного розростання сполучної тканини; перенесеного в минулому інфаркту міокарду; атеросклеротичного ураження магістральних судин; злукової хвороби плеври зліва.
Травми поясу нижніх кінцівок та травма правої ноги виникли в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом стискання та розриву з обертанням кінцівки навколо її вісі в ділянці правої нижньої кінцівки твердими тупими предметами індивідуальні особливості контактних поверхонь яких в процесі судово-медичної експертизи встановити не вдалось внаслідок хірургічної обробки тілесних ушкоджень. Дане тілесне ушкодження являється притаманним для переїзду кінцівки колесом транспортного засобу при одночасному обертанні як тулубу так і кінцівки постраждалої.
Садно задньої поверхні лівого ліктьового суглобу виникло в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом удару-тертя в ділянку задньої поверхні лівого ліктьового суглобу твердим тупим предметом. Предмет мав переважаючу контактну поверхню, розміри якої перевищують 4х2см. Предмет діяв в напрямку ззаду-вперед та зверху вниз по відношенню до анатомічно нормально розташованої кінцівки. Інші індивідуальні особливості предмету в тілесному ушкодженні не відобразились. Дане тілесне ушкодження могло виникнути як в результаті первинного дотичного контакту з транспортним засобом так і в результаті послідуючого удару об тверду дорожню поверхню.
Слідчий зазначає, що смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала внаслідок поєднаної травми правої нижньої кінцівки та тулубу, що призвело до зовнішньої кровотечі та розвитку гострого малокрів`я, що в сукупності призвело до розвитку травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною смерті.
Як вказано у клопотанні, всі вищеописані тілесні ушкодження згідно Наказу № 6 МОЗ України п.п.2.1.1. від 17.01.1995 року відносяться до групи ТЯЖКИХ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ, так-як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення, та призвели до настання смерті.
Слідчий зазначає, що соїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п.п. 10.1, 12.3 та п.13.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом;
п.10.1. ПДР - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.12.3 ПДР - У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
13.1. ПДР - Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У клопотанні вказано на те, що невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме: смертю ОСОБА_8 .
Слідчий зазначає, що таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

У клопотанні вказано, на те, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.08.2021 року та схемою до нього; судово-медичною експертизою трупа ОСОБА_8 , протоколом огляду відеозапису обставин ДТП, а також висновком судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

У клопотанні вказано на те, що 18 травня 2022 року громадянину ОСОБА_5 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

У клопотанні вказано на те, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_5 найбільш суворий запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою.
Зокрема слідчий вказує на наявність ризиків:

переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість покарання передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України (у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років);
незаконно впливати на потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), зможе вступати у поза процесуальні відносини та схиляти його до зміни даних слідству показань, аналогічним чином впливати ще на експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких.
На підставі вище викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Майське, Джанкойського району, Республіки Крим, українця, громадянину України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, просили обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання. При цьому звернула увагу слідчого судді на те, що ОСОБА_5 , не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих чи експертів у даному кримінальному провадженні. Крім того просить врахувати, що потерпілому одразу було відшкодовано витрати на проведення хірургічного втручання. В подальшому, потерпілому відшкодовано витрати на поховання. Зобов`язується виконувати всі процесуальні обов`язки, а тому просить обрати щодо ОСОБА_5 , більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою особисте зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні, підтримав позицію захисника, повідомив що жаліє про вчинене, просив врахувати, що на даний час працює підприємцем здійснює перевезення, характер його роботи не прив`язаний до часу доби. Вказує, що дружина не працює, донька у зв`язку з воєнними діями проживає разом з ними, не працює. Він єдиний хто працює на даний час в сім`ї. Проживає у найманій квартирі сина.

Слідчий суддя заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступного висновку:

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №№0000442 від 05.08.2021 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно матеріалів клопотання 17.05.2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.08.2021 року; висновком експерта №150 від05.08.2021р., за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 20.01.2022 зі стовпу розташованого по вул. Незалежності в м. Тячів;висновком «21/02 від 18.02.2022 року за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи; протоколом допиту підозрюваного від 17.05.2022.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наведених вище обставин.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання щодо підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики переховування від органів досудового розслідування чи суду, можливого незаконного впливу на експерта, спеціалістів то слід зазначити наступне:
На переконання слідчого судді відсутні підстави вважати, що є реальний ризик впливу підозрюваного на потерпілого, експерта чи спеціалістів у вказаному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, те, що під час досудового розслідування уже було проведено: судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_8 , авто технічну експертизу, висновки яких долучено до матеріалів кримінального провадження. Також, слідчими проведено ряд інших слідчих дій.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого), що відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Разом із тим, як вказано вище останній за першою вимогою з`являється до слідчого, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно сертифікату та медичної довідки профілактичного наркологічного та психіатричного огляду, протипоказань до виконання обов`язків водія відсутні, добровільно вчиняє дії по відшкодування завданої шкоди, має повноцінну сім"ю, раніше до кримінальної не притягався.
Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , виконує процесуальні обов`язки. Не дивлячись на значну віддаленість від його фактичного постійного поживання (Львівська область) та органу досудового розслідування (м. Ужгород, Закарпатської області) по вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 з`являється до слідчого за першою вимогою.
Разом із тим, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нимю правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Твердження сторони обвинувачення про те, застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту,є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, тому слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням саме таких обов`язків на підозрюваного буде доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе запобігти встановленим в судовому засіданні ризиків.
Крім того, як зазначив в судовому засіданні підозрюваний, заперечуючи проти застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він працює офіційно, здійснює перевезення в межах території України, на його утриманні є дружина та молодша донька.
Оскільки він є єдиним годувальником сім`ї, підозрюваний просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки застосування тримання під вартою може спричинити втрату засобів до існування.
При вирішенні даного клопотання слідчий суддя також враховує закріплений статтею 43 Конституції України принцип захисту права на працю, який передбачає, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Так, на ОСОБА_5 , слід покласти обов`язки відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Відповідно до ч. 7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Керуючись ст. ст. 176, -178, 179, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, підполковника поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань «05» серпня 2021 року за №0000442, за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань «05» серпня 2021 року за №0000442, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Майське, Джанкойського району, Республіки Крим, українця, громадянину України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; заборонити йому покидати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим, експертами у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу строком до двох місяців, а саме до 15.07.2022 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення і розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .
Відповідно до ч. 3 ст.179 КПК України контроль за виконанням особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 покласти на слідчого.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1