Справа № 455/1558/21
Провадження № 1-кп/455/109/2022
ВИРОК
Іменем України
31 березня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, останній раз 13.10.2020 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ст.126-1 КК України до 2 місяців арешту, -
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей ОСОБА_7 , представника служби ювенальної превенції ОСОБА_8
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 03.10.2021 року, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні житлового будинку розташованого у АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклого побутового конфлікту, умисно наніс малолітньому ОСОБА_5 сину своєї співмешканки ОСОБА_6 один удар долонею правої руки у обличчя, чим заподіяв, згідно висновку судово-медичного експерта, підшкірну гематому лівої вилицевої ділянки та синець зовнішнього кута нижньої повіки лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 , обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті, пояснивши, що 03.10.2021 року, близько 17 години 00 хвилин він, його співмешканка ОСОБА_6 та її син ОСОБА_5 були вдома. ОСОБА_6 варила їсти. Потерпілий ОСОБА_5 з`їв кетчуп, який він купив, через що він вдарив неповнолітнього долонею в обличчя. Вибачився перед потерпілим та просив суворо не карати.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 03.10.2021 року ОСОБА_3 вдарив його в обличчя через те, що він з`їв кетчуп, який купив останній.
Винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України об`єктивно підтверджується, зокрема:
- заявою ОСОБА_6 від 03.10.2021 року, в якій вона просить прийняти міри до її співжителя ОСОБА_3 , який 03.10.2021 року, близько 17 години 00 хвилин, побив її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , тим самим наніс йому тілесні ушкодження в область голови, а саме біля лівого ока;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.10.2021 року та фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_3 , згідно якого у присутності двох понятих встановлено, що 03.10.2021 року, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклого побутового конфлікту, умисно наніс малолітньому сину своєї співмешканки ОСОБА_5 один удар долонею правої руки у обличчя;
- висновком експерта №131 від 04.10.2021 року, згідно якого в громадянина неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні експертизи виявлено ушкодження, а саме: підшкірна гематома лівої вилицевої ділянки та синець зовнішнього кута нижньої повіки лівого ока. Вказані ушкодження утворилися від дії твердого предмету, можливо і долоні руки, по давності утворення можуть відповідати часу 03.10.2021 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Ушкодження на тілі ОСОБА_5 не могли утворитися в результаті падіння та удару до твердого предмету.
Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоих ч.1 ст.125 КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Отже, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідаютьвимогам, передбаченим ст.ст.85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.
Зокрема, суд бере до уваги: показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , які надані в межах обвинувачення, протоколу проведення слідчого експерименту від 08.10.2021 року та висновку експерта №131 від 04.10.2021.
Вищевказані протокол слідчих дій, складений і оформлені у порядку, передбаченому КПК України, є джерелом доказів, оскільки у них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, досліджений в судовому засіданні висновок судово-медичного експерта, наданий компетентним спеціалістом, який відповідно до Закону України «Про судову експертизу», має право на проведення експертизи, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, а також показаннями потерпілих та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджує фактичні обставини вчинення неповнолітньому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисного спричинення легкого тілесного ушкодження.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів є достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні, вони відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Суд приходить до висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.
Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, повністю доведена та кваліфікує їх за ч.1 ст. 125 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.125 КК України, - у виді громадських робіт, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.
Речові докази відсутні.
Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1