ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/315/22 Справа № 176/1970/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000113 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Зараховано у строк покарання ОСОБА_8 попереднє ув`язнення з 8 липня 2019 року до 10 грудня 2020 року.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, 19 лютого 2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, знаходився у приміщенні сторожки, розташованої на території гаражного масиву «Гігант» по вулиці Залізнична в місті Жовті Води Дніпропетровської області, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 , що також перебував у даному приміщенні, тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, ОСОБА_8 , 19 лютого 2019 року приблизно о 18 годині 05 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи в приміщенні сторожки, розташованої на території гаражного масиву «Гігант» на вулиці Залізнична в місті Жовті Води Дніпропетровської області, стоячи обличчям до обличчя з ОСОБА_9 , завдав не менше трьох ударів правою рукою по обличчю останньому, від яких потерпілий присів на ліжко, що знаходилося в приміщені сторожки.
Продовжуючи свій злочинний умисел та діючи умисно, ОСОБА_10 підійшов зпереду до потерпілого, який на той час сидів на ліжку обличчям до нього, та умисно правою ногою наніс один удар потерпілому ОСОБА_9 в область лівої бокової поверхні тулубу, після чого з місця вчинення злочину пішов у невідомому напрямку.
Відповідно до висновку експерта №37 «Е» від 29.03.2019 в результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 , заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю, а також, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що при розгляді справи в суді першої інстанції залишись не з`ясовані та не усунуті розбіжності, а саме - судом першої інстанції зроблено висновок, що у ОСОБА_8 дієздатна права рука, якою він міг спричиняти тілесні ушкодження потерпілому, всупереч медичним документам, згідно яких у нього права рука недієздатна, а також не з`ясовано процесуальне походження досліджених фототаблиць, та як вони співвідносяться зі слідчими експериментами з потерпілим та свідком.
Захисник зазначає, що залишились не дослідженими флеш-носії з записом слідчих експериментів, про наявність яких обвинувачений та його захисник дізнались після отримання вироку суду.
Захисник зазначає, що в ході розгляду справи, до дебатів, стороною захисту було зачитано клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими. При цьому, вказані відеозаписи слідчих експериментів не досліджувались судом першої інстанції, а також суд першої інстанції не повернувся до дослідження доказів та не дослідив їх, а обмежився в мотивувальній частині вироку тим, що від учасників провадження не надходило відповідних заяв, що саме по собі суперечить тим фактам, що прокурором було надано до суду флеш-носії із записами, як доказ на дослідження в судовому розгляді справи, та факту поданого клопотання стороною захисту під час дослідження доказів.
Відповідно до п. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття обвинуваченого, його захисника та потерпілого не перешкоджає проведенню розгляду, враховуючи, що вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно недієздатності правої руки ОСОБА_8 внаслідок чого він не був здатен спричинити потерпілому тілесні ушкодження, оскільки вказані доводи були предметом дослідження суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 № ІІ-2411, ІІ-2831 СМСЧ №9 та консультативного висновку спеціаліста огляд ангіохірурга на МСЄК від 01.08.2014 р., виданого КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечнікова, довідки до акта огляду МСЄК, які були досліджені судом першої інстанції, вбачається, що обвинувачений у 2015, 2016 роках перебував на лікуванні в медичних закладах з приводу вогнепального поранення правого плеча та мя`ких тканин з пошкодженням судинно-нервового пучка, стан після аутовенозного протезування правої плечової артерії 27.04.2014, ішемія правої верхньої кінцівки 2-А.
Із анамнезу, вбачається обмеження руху правого лучезапясного суставу, знаходження кисті у вимушеному положенні, при цьому відмічена можливість здійснення ОСОБА_8 активних і пасивних рухів кінцівкою. Серед протипоказань до роботи вказано також роботи з навантаженням на праву руку, при цьому, у вказаних документах відсутні будь-які відомості щодо неможливості вчинення рухів вказаною кінцівкою.
Тобто, докази, на які вказує захисник обвинуваченого свідчать лише про обмеження рухливості правої руки обвинуваченого і не заперечують можливості вчинення ОСОБА_8 активних дій, у тому числі ударів, цією кінцівкою, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Щодо доводів захисника про нез`ясування процесуального походження досліджених фототаблиць, та як вони співвідносяться зі слідчими експериментами з потерпілим та свідком, колегія суддів зазначає, що п. 4 ч.1 ст. 105 КПК України, додатком до протоколу можуть бути фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу, що, на виконання вказаних вимог закону, і було долучено до протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим та свідком.
Колегія суддів також не приймає доводи захисника щодо того, що вони з обвинуваченим дізнались про наявність флеш-носіїв з записом слідчих експериментів з вироку суду першої інстанції, оскільки у вказаних протоколах від 09.04.2019 року зазначено про долучення до протоколів таблиць зображень та флеш-носія.
При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 було відкрито матеріали вказаного кримінального провадження, надано доступ, про що було складено відповідні протоколи від 17.07.2019 та 08.08.2019, тобто ОСОБА_8 був ознайомлений у тому числі із зазначеними протоколами слідчих експериментів та був обізнаний про наявність флеш-носіїв з записом слідчих експериментів в матеріалах кримінального провадження, тому доводи захисника обвинуваченого в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів також зазначає, що з журналу судового засідання суду першої інстанції від 20.09.2021 року вбачається, що на стадії дослідження письмових доказів захисник та обвинувачений не заявляли клопотань про необхідність прослуховування запису з флеш-носіїв, долучених до протоколів слідчого експерименту, при цьому, клопотання про визнання письмових доказів недопустимими було розглянуто судом першої інстанції, і йому була надана відповідна оцінка, яка викладена у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів.
Колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, наявні в матеріалах справи, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав визнано ОСОБА_8 винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .
Керуючись ст. ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000113 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000113 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4