ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/698/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000081 від 26.07.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_8 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 14 липня 2021 року, приблизно о 14 год. 58 хв., керуючи власним автомобілем марки та моделі «BMW 730», державний номерний знак НОМЕР_1 , прямував по Південному мосту у м. Києві в напрямку правого берега та по праву сторону від нього рухався автомобіль марки та моделі «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 .

У подальшому, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві правила та норми поведінки, аморально та зверхньо ставлячись до прав, свобод і законних інтересів громадян, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, що проявилось у самоутвердженні за рахунок приниження інших людей, а саме в тому, що він продовжуючи керувати автомобілем марки та моделі «BMW 730», державний номерний знак НОМЕР_1 , умисно скоротив дозволену відстань між автомобілями та різко знизив швидкість транспортного засобу, тим самим умисно зупинив автомобіль марки та моделі «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 . Після повної вимушеної зупинки транспортних засобів, ОСОБА_4 вийшовши з власного автомобіля направився в бік автомобіля ОСОБА_8 та почав нецензурно висловлюватись в її бік провокуючи словесний конфлікт та продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_4 наніс удар кулаком правої руки по лівому дзеркалу заднього виду автомобіля марки та моделі «Chevrolet Aveo» пошкодивши його. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

За такого формулювання ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження
У судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк три місяці.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, захисник просила про виправдання ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

ІІІ. Докази у провадженні, зібрані стороною обвинувачення, та надані суду стороною захисту
Допит обвинуваченого, потерпілої та свідків сторони захисту
3.1 Обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив та вказав, що він не заперечує того факту, що його дії були неправомірними в частині пошкодження майна потерпілої, які ним відшкодовані, перед останньою також щиро вибачився. Пояснив, що їх конфлікт був спровокований неправильним паркуванням потерпілої, у нього не було жодного мотиву показати неповагу до суспільства, ця ситуація відбулась у короткий проміжок часу, хотів лише зробити зауваження й жалкує про те, що конфлікт отримав такий характер. У той день він приблизно о 14:5015:00 зі своїм помічником виїжджав з паркінгу, й у них є певна специфіка, коли виїжджають, то вулиця розділена на дві смуги, проїхали 200 метрів і побачили затор з 35 автомобілів, цей затор біля смітників, буває, що хтось розгружається, ще буває приїжджає таксист і чекає, тому він хвилин 5 просто сидів в авто і чекав, коли побачив, що всі можливі варіанти не відбуваються, то йому сказали, що не можуть роз`їхатися через автомобіль Aveo. Потім він почав здавати заднім ходом, одна смуга вперед, одна назад, по середині стоять обмежувачі, тому не вліво, не вправо. Рухався заднім ходо метрів 200 це мінімум, позаду нього ще один автомобіль почав здавати заднім ходом, потім побачив, що вибігає дівчина з кавою, перебігає дорогу, сідає в Aveo. Також вказав, що він підходив до таксиста з приводу затора, той сказав, що не може від`їхати, сказав йому, щоб подивився на авто, яке було запарковано просто перпендикулярно, водій-жінка просто перегородила дорогу. У той час, коли всі почали рухатись заднім ходом, це було вже порядку 10 хвилин і він не знає скільки ще до цього так стояла машини. Коли вже почав рух зустрічною смугою руху, хотів наздогнати цю дівчину і сказав їй, щоб вона відкрила вікно, щоб зробити зауваження, але вона на нього подивилася і прискорила рух авто, не відреагувала жодним чином, його це підбурило, тому він схотів її наздогнати, але вона його підрізала, його це також спровокувало. Потім вони виїхали на міст, незважаючи на затор, вона все одно прискорювала рух спеціально, бо думала, що він не зможе її наздогнати у заторі. Наступної хвилини вона його підрізала і поїхала швидше, а він знайшов можливість її наздогнати, йому вже було принципово зробити їй зауваження. Він шкодує про те, що не стримав свої емоції і зробив поганий вчинок. Заперечує те, що сказала потерпіла про його наміри її вдарити, у нього й думки такої не було. Своїми діями він не звертався ні до кого, хто ще був присутній, не висловлював до них жодної неповаги, у нього не було мети проявити неповагу до суспільства. Він погоджується з тим, що вчинив негідно, але не погоджується із кваліфікацією своїх дій, він вибачився перед потерпілою, відшкодував завдані їй збитки, але не погоджується з тим, як кваліфіковані його дії.

Відповідаючи на питання прокурора повідомив, що дійсно намагався її зупинити, бачив її вперше, рухався зустрічною смугою руху, щоб об`їхати затор. Коли він її зупинив, то просив, щоб вона відкрила вікно, вона його спровокувала, але він розуміє, що вона злякалася. Він ні в якому разі не каже, що потерпіла винна, він її не звинувачує, але говорить за те, що його дії були направлені виключно на їх конфлікт.

Відповідаючи на питання захисника, повідомив, що у нього була просто ситуативна реакція. У неї було відкрито вікно, це не правда, що намагався її вдарити. Удар був один по дзеркалу, не було сигналів від інших учасників дорожнього руху. Намагається мінімізувати грубу лексику, але тоді так, стосовно неї це були грубі вислови.

Відповідаючи на питання головуючого уточнив, що він не міг виїхати з двору, коли він під`їхав, то затор вже був, їхали разом з потерпілою приблизно один кілометр, поки її не зупинив.

3.2 Під час допиту потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила суду, що того дня вона вийшла з дому, сіла у авто, виїхала, зробила зупинку там, де всі паркуються. Вказала, що у них у дворі дуже маленька дорога, вона припаркувалася, зайшла купила кофе, авто ніяких не бачила, надалі сіла в авто, пропустила сміттєвоз, виїхала з двору і поїхала, включила музику, пристебнулась ременем безпеки і виїхала на міст. Перед цим їй посигналили, але вона подумала, що заважає і здала вправо, потім подивилась у ліве дзеркало й побачила, що її притискають, і почала здавати вправо, інше авто це побачило, уступив їй дорогу, а його не пустили, далі її наздогнали і зупинили, вийшли з авто з лайкою щодо того, де вона запаркувалася. Далі побачила, що кулак хотів летіти їй в обличчя, але підняла скло і кулак полетів у дзеркало.

Відповідаючи на питання прокурора повідомила, що бачила також велике жовте авто того дня, що рухалось заднім ходом до смітника, обвинуваченого тоді не бачила, дзеркало коштувало 1 300 грн, оригінал за вартістю в межах 2 3002 500 грн, але обвинувачений сплатив біля 4 000 грн.

Відповідаючи на питання захисника, повідомила, що вона не чула сигналів, не бачила взагалі нікого, надала дорогу іншому авто, лише коли повернулась з магазину, черг не було. Вона була відсутня хвилини 4, максимум 5, пішла в магазин і одразу повернулась, магазин знаходиться біля дороги 50 чи 30 метрів, позаду від автомобіля не було інших автомобілів. Коли вийшла з магазину, пропустила сміттєвоз. Обвинуваченого не бачила, побачила вже на повороті на міст, коли її почали придавлювати. Автомобіль обвинуваченого раніше не бачила, як і його самого. Думає, що він того дня був не в настрої, і тому вирішив, що це вона винна. Потім обвинувачений перед нею вибачався, відшкодував пошкоджене майно на суму біля 4 300 грн з чимось, що повністю покрило здійснені витрати, у вересні замінила дзеркало. Думає, що він не хотів, щоб вона виїхала на міст, коли її зупинили, то йшов на неї з лайкою та кулаком. Коли вона це побачила, то вона зачинила авто і підняла скло, тому вдарив у дзеркало, потім сів у авто, поруч з водієм знаходилась й інша особа й вона їх бачила обох.

3.3 Під час допиту свідка сторони захисту ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній повідомив суду, що того дня він зустрівся з другом, виїжджали з паркінгу, був затор, ОСОБА_10 вийшов до водія спитати у чому справа, пару хвилин посиділи в машині почали здавати заднім ходом, щоб об`їхати затор. У цей час вийшла дівчина зі стаканчиком кави, ми з нею порівнялися, махали їй, щоб вона відкрила вікно, а вона нам показала середній палець й почала підрізати нас, а потім ми її наздогнали, увімкнув водночас аварійку.

Відповідаючи на питання захисника, повідомив, що жінка перекрила смугу руху, її автомобіль «Chevrolet Aveo», сірого кольору, тоді було ще декілька машин перед ними, коли почали здавати заднім ходом минуло 56 хвилин, на виїзді з житлового комплексу вони просили її відкрити вікно, а вона показала середній палець і підрізала. Люди кудись поспішали, реагували не з радістю на затор, сигналили, ругалися. Раніше її не бачив. Тоді поспішали, не були агресивні, вирішили зробити їй зауваження, просто сказати навіщо таке робити, нормально. Вони нікому не заважали тоді, коли зупинились на мосту, у крайній смузі, на аварійці, менше однієї хвилини стояли. Коли виїжджали з двору житлового комплексу їм треба було їхати в іншу сторону, але вони просили водія відкрити вікно, а вона їм непристойний жест. Назара охарактеризував як ввічливу, спокійну людину, який завжди всім допомагає. Після того випадку як зустрічались, то він казав, що шукає дівчину, бо йому не комфортно, що зробив пошкодження, потім сплатив за дзеркало, вибачився. Вона чула, що їй сигналили, як можна було не чути, стояло 3 чи 4 автівки.

Відповідаючи на питання прокурора повідомив, що під`їжджали до неї, махали рукою, показували, щоб вона відкрила вікно, а вона їхала далі, коли вже виїхали на міст, то зупинилися, і ОСОБА_10 вийшов з авто.

Відповідаючи на питання головуючого уточнив, що їхали з двору до зупинки на мосту близько 300 метрів, декілька разів (2-3) намагались зробити зауваження, на які вона не реагувала.

3.4 Під час допиту свідка сторони захисту ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній повідомив суду, що ця подія відбулась 14 липня, це було приблизно о 14:5015:00, і в цей час він почув сигнал від авто, тому вийшов на балкон, щоб подивитись, що там відбувається. Побачив тоді затор, Aveo сірого кольору, яка зробила цей затор, люди виходили з автівок, спілкувалися між собою, через деякий час виїхав чорний BMW, потім хвилини через 23 вийшов з авто чоловік, це був ОСОБА_10 . Далі вони постояли 45 хвилини й почали здавати заднім ходом, щоб об`їхати затор. У цейчас з-за кута почала виходити жінка, волосся світле, вона бігала за кавою або водою, вона також намагалась виїхати, але там був грузовик, через 2 хвилини виїхала і вона, і грузовик, таксист чекав до останнього.

Відповідаючи на питання захисника повідомив, що ця жінка це його сусідка, він з нею лише вітається, просто знайомі, він не бачив як вона заходила до магазину, може хвилин 10 минуло, для неї це було нормально, ніяких вибачень, сіла в авто ніби нічого не трапилось. Тоді було приблизно 5 автомобілей у заторі, таксі перед ОСОБА_12 , машина ОСОБА_10 була вже п`ятою. З цією жінкою знайомий блія 1011 місяців, до одного року, вона завжди не в дуже гарному настрої. З ОСОБА_10 знайомий з 2019 року, його охарактеризував з позитивної сторони. Потім у нього запитував з приводу цієї події, він був засмучений, зараз він знає, що їй все відшкодовано, він перед нею вибачався. У дворі будинку часто відбуваються сварки через неправильне паркування, «швидка» іноді не може під`їхати.

Відповідаючи на питання прокурора повідомив, що бачив подію з балкона, пив каву та курив, тоді сигнали були не від однієї машини, тому стало цікаво й вийшов на балкон, проживає на 20-му поверсі. Назара впізнав тільки тоді, коли він вийшов з авто. Інші водії тоді також стояли біля машин, подавали якісь знаки. Чутно було, що машини гудять, а водій ОСОБА_12 нікуди не поспішала. Бачив як виїхав на зустрічну смугу, щоб об`їхати затор, далі він вийшов з балкона.

Відповідаючи на питання головуючого уточнив, що весь затор тривав хвилин 1215 приблизно, в якому було біля 5 автомобілів, як ОСОБА_10 під`їхав до Aveo, то цього не бачив.

3.5 Письмові матеріали провадження та відеозапис
Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази: заява ОСОБА_8 , рапорт старшого дізнавача ОСОБА_13 , запит старшого дізнавача заступнику начальника Дарницького УП ГУНП у м. Києві, супровідний лист оперуповноваженого старшому дізнавачу щодо надання відеозапису, протокол огляду відеозапису від 02 серпня 2021 року з фототаблицями, відеозапис з камер відеоспостереження «Безпечне місто» від 14 липня 2021 року, постанова про визнання речовим доказом від 02 серпня 2021 року вказаного диску із відеозаписом, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2021 року, довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Стороною захисту були оголошені зауваження на письмові докази щодо визнання їх недопустимими, про що далі.

З дослідженого відеозапису судом встановлено, що автомобілі рухаються на мосту, о 14:58:53 з автомобіля виходить чоловік й підходить до автомобіля, за кермом якого перебувала ОСОБА_8 , правою рукою збиває дзеркало заднього виду, о 14:59:14 чоловік повертається до свого авто й далі продовжує рух.

Підсумовуючи щодо показань допитаних осіб, то суд дійшов висновку, що показання обвинуваченого не є суперечливими, є детальними й такими, що відповідають матеріалам провадження, а саме відеозапису, а тому суд визнає їх правдивими.

На його користь свідчать й показання допитаних свідків сторони захисту під присягою, які ці показання не спростували, лише деталізували щодо того, в якому порядку стояли авто в заторі, як водії сигналили й чекали жінку, яка перекрила рух своїм автомобілем, як довелось водіям, зокрема і ОСОБА_4 рухатись заднім ходом, виїжджати на зустрічну смугу руху й некваплива, й абсолютна невибачлива поведінка потерпілої, яка через деякий час повернулась й забрала авто, що було початком конфлікту.

Обставини, зображені на дослідженому відеозаписі не підтверджують висунуте обвинувачення у порушенні громадського порядку, у створенні перешкод для руху іншим учасникам дорожнього руху, появу під час цього конфлікту будь-яких спостерігачів й тривалість самого конфлікту біля 10 секунд.

Водночас суд оцінює критично показання потерпілої в тій частині, що вона не бачила жодних заторів у дворі, жодних водіїв, не бачила водія BMW саме у дворі житлового комплексу й нічого не чула.

IV. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення
4.1 ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство).

4.1.1 Кримінально-правова кваліфікація дій винної особи це кримінально-правова оцінка її поведінки (діяння) шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачення у якому їй висунуто, лише за одночасної наявності всіх обов`язкових елементів складу злочину.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

4.1.2 Об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Натомість, судом за наслідками оцінки показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, встановлено, що конфлікт між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 мав особистісне підґрунтя, виник з приводу порушення правил дорожнього руху потерпілою, якій обвинувачений намагався зробити зауваження щодо паркування автомобіля в їх житловому комплексі, що призвело до затору й неможливості водіїв не виїхати, не в`їхати у двір, допоки потерпіла не повернулась до свого автомобіля й не розблокувала рух транспорту.

Конфлікт не був вичерпаний у дворі цього житлового комплексу, оскільки на зауваження обвинуваченого, потерпіла показавши відповідний жест не захотіла його слухати й поспішила залишити місце події, що у свою чергу обурило обвинуваченого, який намагався її наздогнати певний час.

Обвинувачений та свідок, що рухався в автомобілі з ним, показали, що не мали їхати у тому напрямку, де опинились при вирішенні конфлікту, але поведінка потерпілої спровокувала обвинуваченого. Потерпіла також підтвердила, що бачила, що їй сигналять, її наздоганяють, хоч і вказала, що не розуміла з якого приводу, тощо.

Отже, об`єктом для обвинуваченого була конкретна особа, з якою раптово виник конфлікт, а не бажання протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Також, дослідивши відеозапис, наданий стороною обвинувачення, суд дійшов висновку, що порушення громадського порядку, як про це викладено в обвинувальному акті не мало місця, враховуючі нетривалість конфлікту з приводу порушення ПДР між водіями (біля 10 секунд), відсутність обставин, які б призвели до блокування дороги, оскільки автомобілі зупинились в крайній смузі руху й на такий нетривалий час, що це не перешкодило проїзду інших автомобілів, відсутність прохожих та осіб, які б могли спостерігати за подіями, у зв`язку з чим були б порушені їх права, як громадян на спокій, та відсутність порушення інтересів будь-яких організацій або установ діями водіїв.

При цьому, встановлено, що конфлікт, який тривав біля 10 секунд, був припинений ОСОБА_4 самостійно без втручання будь-яких сторонніх осіб.

4.1.3 Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак.

Так, з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Cуд вже встановив, що через нетривалість конфлікту та відсутності створених перешкод для руху транспорту не встановлено порушення громадського порядку, водночас слід вказати й щодо свідків події, місця, де відбувся конфлікт та інших обставин.

Конфлікт між водіями з приводу порушення Правил дорожнього руху дійсно відбувся у громадському місці (на мосту), втім саме лише громадське місце, де відбулись вказані події не може бути підставою до кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 296 КК України.1

4.1.4 Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для особи, що вчиняє хуліганство, так і для очевидців його дій.

Водночас стороною обвинувачення не було встановлено й жодного свідка вказаної події, що свідчило б порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги для суспільства.

4.1.5 Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Отже, за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб (які можливо це спостерігали, оскільки у цьому випадку це не встановлено), не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.2

Таким чином, дослідженими під час судового слідства не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_4 мотиву на вчинення хуліганства та ознак в його діях особливої зухвалості.

У свою чергу відсутність відповідного мотиву виключає кваліфікацію діянь обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у п.п. 14, 15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, що водночас узгоджується з останньою правовою позицією суду касаційної інстанції, релевантної до цих обставин кримінального провадження.3

4.1.6 Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинено і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Надані стороною обвинувачення докази таким критеріям не відповідають, оскільки містять сумніви, що виключають можливість прийняття рішення поза розумними сумнівами про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. У свою чергу доказів, що доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, не надано.

Обвинувачення повинно довести кожний факт, пов`язаний із правопорушенням, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувачення по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сторонами, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні й коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

В обвинувальному акті вказано про відсутність заподіяних збитків, відповідно під час досудового розслідування й не складався протокол огляду пошкодженого майна, й не проводилась автотоварознавча експертиза.

Отже, стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, які пошкодження були завдані діями обвинуваченого, у зв`язку із чим немає жодних обєктивних даних, які б свідчили про пошкодження майна потерпілої з боку обвинуваченого.

Відсутність належно підтвердженого факту пошкодження майна свідчить про відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони особливої зухвалості.4

Факт добровільного відшкодування ОСОБА_4 потерпілій грошових коштів в сумі приблизно 4 300 грн як компенсацію за завдані збитки, не підтверджує вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Таким чином, обвинувальний акт, докази, показання, досліджені безпосередньо в суді, не містять достатніх даних на підтвердження того, що в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України, а саме, що дії ОСОБА_4 були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку та при цьому супроводжувалися особливою зухвалістю. Прокурором в суді не доведено, що в діях обвинуваченого є об`єктивна та суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

За таких обставин, з досліджених судом доказів вбачається, що події, які були між обвинуваченим та потерпілою, виникли в результаті раптово виниклої особистої неприязні між її учасниками на ґрунті порушень при керуванні автомобілями.

Враховуючи викладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку, що мотив, мета вчинення дій, суттєвість завданої шкоди, що має принципове значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення хуліганства, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження за наслідками проведеного судового розгляду.

4.2 Щодо клопотань захисника про визнання доказів недопустимими
4.2.1 Суд вже дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і що саме це є підставою до ухвалення цього виправдувального вироку. Втім, суд не може залишити поза увагою клопотання захисника про визнання доказів недопустимими, що належало вирішити у нарадчій кімнаті.

Суд вважає необґрунтованими доводи захисника щодо недопустимості як доказу відеозапису з камер відеоспостереження «Безпечне місто» через начебто неналежне упакування диску в конверт, що розкривався головуючим під час судового засідання й учасникам був продемонстрований його неушкодженість, що є все ж таки визначальним.

Не має підстав для визнання недопустимим й протоколу огляду вказаного відеозапису з вказаних захисником підстав як диск, на якому міститься відеофайл, опинився на робочому столі приміщення Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Відеозапис за своєю природою є електронним документом. З огляду на це, досліджений в судовому засіданні відеозапис є відображенням відеозапису, здійсненого камерами спостереження, тобто є оригіналом електронного документа. Крім того, учасниками процесу під час судового засідання не заперечувалось, що події, які відображені на відеозапису, дійсно мали місце за обставин, що досліджуються судом.

Також, згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб, речей документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок. Тобто одним із способів збирання стороною обвинувачення доказів є витребування та отримання їх у відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб.

Також визнання вказаного відеозапису із камер відеоспостереження речовим доказом у кримінальному провадженні підтверджується протоколом огляду речових доказів та постановою про долучення до кримінального провадження вказаного відеозапису як речового доказу, який знаходиться на диску DVD-R та зберігається при матеріалах кримінального провадження.

Суд вважає й необґрунтованими доводи захисника про визнання недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками саме з тих підстав, що потерпіла не могла впізнати його за певними рисами обличчя, зокрема за характерними ознаками очей, оскільки ОСОБА_14 під час події був в темних окулярах.

Водночас потерпіла під час цього впізнання чітко вказала на особу, повідомила, що може його впізнати, оскільки з цих підстав суд прийняв до уваги й показання свідка сторони захисту, який не сумнівався, побачивши з достатньої висоти обвинуваченого одразу як той вийшов з автомобіля.

Водночас суд погоджується із недопустимістю всіх наданих письмових доказів у кримінальному провадженні, погодившись в цій частині із доводами захисника, висловленими під час судових дебатів, оскільки суду не був наданий витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, постанова про створення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні та хто саме до неї входить, зокрема і постанова прокурора про доручення проведення дізнання певному дізнавачу тощо.

Таким чином, суду не надано жодного процесуального документа щодо законності проведення дізнання, повноважності тих осіб, які його проводили, у тому числі і в якому кримінальному провадженні, чи внесені відомості про нього до ЄРДР на підставі заяви потерпілої ОСОБА_8 та коли проводились процесуальні дії від дня внесення відомостей до Реєстру чи раніше тощо.

Суд зауважить також, що під час судових дебатів після промови захисника щодо означених порушень, прокурором було заявлено про відновлення судового розгляду, щоб розпочати долучення всіх письмових доказів, у чому було відмовлено.

Суд нагадує, про що більш детально у п. 4.1.6 цього вироку, що судовий розгляд здійснюється лише на основі змагальності, прокурор є процесуально самостійним у тому питанні, які письмові докази подавати до суду на підтвердження висунутого обвинувачення особі, публічне підтримання якого він здійснює в суді, тому твердження прокурора, що всі письмові докази, які підтверджують законність процесуальних дій у певному провадженні, не були подані суду, тому що про все це не просив захисник, порушують загальні засади кримінального провадження й не можуть бути прийняті судом.

Судові дебати є завершальною стадією й підсумовуючому тому судовому розгляду, що тривав, тому сторона захисту скористалась своїм правом звернути увагу суду на ті істотні порушення процесуального закону, що були допущені стороною обвинувачення й відновлювати з цих підстав судовий розгляд законних підстав не було.

4.2.2 Разом з тим, суд використовував інформацію з цих джерел для обґрунтування рішення про виправдання особи, виходячи з такого.

Серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, посилання на які й маються у цьому вироку.

Отже, наведені положення процесуального закону судом були дотримані, оскільки при ухваленні цього вироку врахована й правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема викладені в постанові від 18 грудня 2019 року (провадження № 51-3127км19).

Так, докази сторони обвинувачення, надані суду для доведення винуватості ОСОБА_4 й визнані судом недопустимими, не можуть бути покладені в основу обвинувачення, але інформація з цих джерел може використовуватися для обґрунтування висновків про невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Задля розв`язання завдань, визначених ст. 2 КПК України, зміст та форма кримінального провадження, яким відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого КК України, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначених в ст. 7 КПК України, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність. В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України та положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Тобто зазначена конституційна норма та процесуальна норма, передбачена ст. 17 КПК України, на відміну від ст. 86 КПК України, передбачають неможливість використання недопустимих доказів саме для обґрунтування обвинувачення.

Системне тлумачення зазначених норм дає підстави до висновку, що докази, отримані стороною обвинувачення з істотним порушенням процесуального порядку, й визнані на цій підставі недопустимими, не можуть бути покладені в основу його обвинувачення, проте інформація з цих джерел може використовуватись для обґрунтування невинуватості виправданого. Позбавлення сторони захисту такого права призводить до покладення на неї негативних наслідків порушень закону, допущених стороною обвинувачення при отриманні доказів, що виправдовують особу.5

4.2.3 Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що між потерпілою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відбувся конфлікт, що розпочався у дворі житлового комплексу через створений затор неправильним паркуванням автомобіля потерпілою, та був вичерпаний на мосту, тобто дійсно у громадському місці.

Водночас дії ОСОБА_4 не були проявом явної неповаги до суспільства, а мали індивідуальний характер, направлений на вирішення конфлікту із потерпілою, при цьому не відбулось порушення громадського порядку внаслідок тривалості конфлікту біля 10 секунд, та не супроводжувалось особливою зухвалістю через відсутність як наслідок заподіяної шкоди будь то фізичного чи матеріального характеру.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлено. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 94, 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлено. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме DVD-R диск, на якому міститься відеозапис з камери спостереження «Безпечне місто», що встановлена на Південному мосту м. Києва у напрямку правого берега, зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

суддя ОСОБА_1

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року (справа № 348/2090/17, провадження № 51-684км19). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/85542824.

2 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/82998245.

3 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 січня 2022 року (справа № 640/12288/17, провадження № 51-4288км21). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/102595525.

4 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 березня 2019 року (справа № 333/2712/16-к, провадження № 51-6776км18). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/80555709.

5 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (провадження № 51-3127км19). URL: ОСОБА_15