Справа № 438/1816/21
Провадження № 1-кп/438/31/2022
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу

17 травня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2021 року за №0000763 клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою

стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів.

У обґрунтування клопотання послалася на те, що ухвалою Бориславського міського суду від 22.03.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 19 травня 2022 року. На цей час судовий розгляд не завершено з об`єктивних причин, а підстави та ризики, за яких обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінилися та продовжують існувати на даний час. Так, ухвалою слідчого судді від 27.10.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 26.12.2021, який полягав у щоденній забороні в період з 16 год по 08 год 30 хв залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проте 16.12.2021 неповнолітній ОСОБА_4 втік з місця свого проживання та переховувався за межами Львівської області, у зв`язку з чим ухвалою Бориславського міського суду від 23.12.2021 надано дозвіл на його затримання та привід для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. 20.01.2022 ОСОБА_4 оголошено в розшук судом та 21.03.2021 затримано працівниками поліції. Наведене свідчить, що неповнолітній ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувався від суду, що підтверджує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тому м`якший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечили проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив звільнити обвинуваченого з-під варти, змінивши запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.
Відповідно до положень п.3, 4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.2 ст.492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 цього Кодексу.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000763, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України.
Відповідно до обвинувального акту, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 24 вересня 2021 року приблизно о 16:00 год, перебуваючи в АДРЕСА_2 , підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та, погрожуючи фізичною розправою, вимагав у нього грошові кошти в сумі 100 грн. Почувши відмову, ОСОБА_4 , демонструючи власну фізичну перевагу, замахнувся на удар, таким чином подолав волю ОСОБА_8 до можливого опору, після чого потерпілий в супроводі ОСОБА_4 прийшов до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_8 умисно, відкрито викрав з полиці під телевізором планшет марки «Lenovo yoga tab 310» розмірами 1280х800 мм вартістю 6 000 гривень та навушники марки «Hoco» вартістю 70 гривень, забрав їх з собою, вийшов з квартири та пішов у невідомому напрямку, чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 6 070 гривень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 1 жовтня 2021 року приблизно о 14 год 30 хв ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Берізка» в м.Бориславі, вул.Коваліва, 46 Львівської області, з метою відкритого повторного викрадення чужого майна, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та погрожуючи фізичною розправою, під приводом входу в інтернет мережу «Instagram», змусив потерпілого передати йому свій мобільний телефон марки «Redmi 9A» НОМЕР_1 , imeі2 НОМЕР_2 у чохлі до телефону Redmi 9A.

Після цього ОСОБА_4 , утримуючи мобільний телефон ОСОБА_8 у руках, в інтернет мережу «Instagram» не заходив, а наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в голову та один удар ногою у взутті в грудну клітку, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_4 умисно відкрито повторно викрав у нього мобільний телефоном марки «Redmi 9A» imeі1 НОМЕР_3 , imeі2 НОМЕР_4 вартістю 3 400 гривен, який був у чохлі до телефону Redmi 9A вартістю 60 гривень, чим спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3 460 гривень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства та його подальшим застосуванням, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 11 жовтня 2021 року приблизно о 16 год 30 хв ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу закладу загальної середньої освіти №4 м.Борислав, вул.Зелена,44, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 та демонструючи свою фізичну перевагу, вимагав у нього грошові кошти в сумі 1000 грн. Почувши відмову, ОСОБА_4 почав погрожувати ОСОБА_9 фізичним насильством та змусив його надіслати батькові SMS повідомлення про те, що йому потрібні кошти в сумі 300 грн для придбання подарунку для дівчини. Після того, як батько перекинув ОСОБА_9 грошові кошти на картку, ОСОБА_4 змусив його піти до банкомату «ПриватБанк» у ТЦ «ТКС Маркет» за адресою м.Борислав вул. Коваліва, 52 Г, де потерпілий зняв та передав у руки ОСОБА_4 200 гривень, оскільки більшу суму банкомат не видав.

Будучи незадоволеним сумою у 200 грн, ОСОБА_4 продовжив погрожувати ОСОБА_9 фізичною розправою, таким чином подолавши волю потерпілого до можливого опору, та разом з ним пішов у магазин «Рукавичка» у приміщенні ТЦ «ТКС Маркет» за адресою м.Борислав, вул. Коваліва 52 Г, де ОСОБА_4 придбав собі цигарки, енергетик, чіпси та запальничку на загальну суму 125 гривень 93 копійок, за що розрахувався банківською карткою, яку передав йому в руки потерпілий ОСОБА_10 .

Крім того, 11.10.2021 приблизно о 17:18 год після того як ОСОБА_10 вийшов з приміщення ТЦ «ТКС Маркет», ОСОБА_4 вирішив повторно відкрито умисно викрасти у нього мобільний телефон.

З цією метою ОСОБА_4 знову підійшов до ОСОБА_10 та ідучи за ним, почав погрожувати фізичним насильством, чим подолав волю потерпілого до можливого опору, після чого ОСОБА_10 11.10.2021 приблизно о 17 год 30 хв вийняв з кишені куртки свій мобільний телефон марки «IPhone8» imeі1 08421 вартістю 6 700 грн у чохлі до телефону «IPhone8», вартістю 150 гривень, який ОСОБА_4 відкрито умисно повторно вирвав у нього з рук та поклав собі у внутрішню кишеню куртки, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6 850 гривень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 27.10.2021 до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 26.12.2021, який полягав у щоденній забороні в період з 16:00 год по 08:30 год залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

26.11.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000763 скеровано до Бориславського міського суду для розгляду по суті.

16.12.2021 неповнолітній ОСОБА_4 залишив місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 та переховувався за межами Львівської області, чим порушив умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що в свою чергу було підставою для надання слідчим суддею дозволу на його затримання та привід для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою та оголошення останнього в розшук.

Зокрема, ухвалою суду від 23.12.2021 задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу його до Бориславського міського суду для участі в розгляді клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора та оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . 21 березня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано на підставі вищевказаної ухвали суду від 23.12.2021 року та доставлено у підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 22 березня 2022 року клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів, до 19 травня 2022 року включно.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 закінчується 19 травня 2022 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому слід продовжити з наступних підстав.
Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що останній не зменшився, з огляду на обставини та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їхню тяжкість, можливе покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання особи винуватою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральність, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, переховувався від суду.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується, обвинувачений раніше не судимий, під страхом покарання переховуватиметься від суду, оскільки 20 січня 2022 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук, відтак суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже, під час розгляду даного клопотання, судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаному ризику, а також неможливість закінчити судовий розгляд.

Заперечуючи проти клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою та підтримуючи подане клопотання захисника обвинуваченого про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, захисник покликається на те, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, притягається до кримінальної відповідальності вперше.
Стороною захисту не надано жодних доказів, що дають підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з ч.5 ст.194 КПК України, зокрема прибувати за кожною вимогою до суду та належну поведінку обвинуваченого.
При цьому, суд враховує, що саме неприбуття обвинуваченого на неодноразові виклики до суду, оголошення його в розшук стало підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім цього, на стадії досудового розслідування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 26.12.2021, який полягав у щоденній забороні в період з 16:00 год по 08:30 год залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 . Проте, встановлено, що 16.12.2021 неповнолітній ОСОБА_4 залишив місце свого проживання та переховувався за межами Львівської області, чим порушив умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відтак суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про заміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів, до 16 липня 2022 року без визначення розміру застави, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, продовжити строком на 60 днів, до 16 липня 2022 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та законному представнику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1