ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/438/22 Справа № 195/249/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Томаківка Дніпропетровської
області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців з відбуванням його у кримінально-виконавчій установі.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні грабежу, поєднаного з насильством, яка не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_8 17 січня 2020 року приблизно о 14.20 год., перебуваючи з ОСОБА_9 біля перехрестя вул. Шосейної та вул. Комунальної в смт.Томаківка Дніпропетровської області, в ході розмови з останнім помітив у нього мобільний телефон HUAWEI P smart моделі FIX-LX1, після чого у нього виник умисел на протиправне заволодіння вищевказаним телефоном, реалізуючи який, використовуючи обман як спосіб отримання доступу до майна, попросив ОСОБА_9 надати йому належний тому телефон HUAWEI P smart моделі FIX-LX1 для здійснення дзвінка, пообіцявши при цьому відразу після дзвінка повернути телефон. ОСОБА_9 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , передав останньому свій телефон, в якому знаходились сім-картки операторів мобільного зв`язку Київстар та Лайфсел, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, після чого ОСОБА_8 , імітуючи розмову, відійшов від ОСОБА_9 на декілька метрів, однак потерпілий ОСОБА_9 почав вимагати від ОСОБА_8 повернути належне йому майно, після чого у останього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), належного ОСОБА_9 . Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 в зазначений час, тобто 27 січня 2020 року приблизно о 14.20 год., знаходячись поблизу перехрестя вул. Шосейної та вул.Комунальної в смт. Томаківка, застосував до ОСОБА_9 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар рукою по обличчю в область правого ока, завдавши фізичного болю потерпілому. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів використав обман як спосіб отримання доступу до майна, після чого, розуміючи, що його протиправні дії виявлені потерпілим, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон HUAWEI P smart моделі FIX-LX1, вартість якого становить 4590,40 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму, та завдав потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на обох повіках правого ока, садна в області правої надбрівної дуги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а матеріали провадження сфальсифіковані.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та просила її задовольнити.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_8 участі у судовому засіданні не брав, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, клопотань про особисту участь у судовому засіданні не подавав.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні суду першої інстанції в присутності захисника ОСОБА_10 було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнає свою винуватість в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому сторони кримінального провадження погодились з порядком розгляду, запропонованим прокурором, а суд з`ясував, чи правильно розуміють сторони кримінального провадження, а особливо обвинувачений, зміст обставин, які ніким не оспорюються, переконався у добровільності його позиції та роз`яснив, що у такому випадку останній буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що відображено в журналі судового засідання від 03 листопада 2021 року з технічним записом до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Як видно зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений оскаржує вирок суду першої інстанції саме з тих підстав, стосовно яких вищенаведеною нормою закону встановлено заборону на апеляційне оскаження.

Виходячи з того, що вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, на що посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, та враховуючи відсутність порушень судом першої інстанції при розгляді провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, рецидив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має середню освіту, не одружений, утриманців не має та офіційно не працевлаштований, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 по даному провадженню вчинено до ухвалення вироку Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року, та обгрунтовано призначено остаточне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.
Обвинуваченим в апеляційній скарзі не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4