ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2313/22 Справа № 172/169/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 20 грудня 2021 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого, представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, ухвалений щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції), -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів та призначено покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. Разом з цим, судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. 00 коп.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, за таких обставин.
Так, 19 грудня 2021 року, близько 21 год. 15 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_12 , здійснював рух у темний час доби, по мокрому асфальтному покриттю проїзної частини вулиці Залізнична в сел. Чаплине Синельниківського району Дніпропетровської області, що має по одній смузі для руху у кожному напрямку, без видимої дорожньої розмітки, з боку вул. Центральна у напрямку пров. Партизанський в сел. Чаплине Синельниківського району Дніпропетровської області. В цей же час, приблизно по середині проїзної частини вулиці Залізнична, у положенні сидячі знаходилася ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була лівим боком розвернута до транспортного засобу «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 .
Під час свого руху 19 грудня 2021 року, близько 21 години 15 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, здійснюючи рух з допустимої швидкості руху на даній ділянці проїжджої частини близько 40 км/год., проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до пішохода, яка знаходилася в положенні сидячи на проїжджій частині дороги, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та як наслідок в районі домоволодіння АДРЕСА_2 , скоїв наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_13 .
Своїми діями ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 2.9. а), 10.1, 12.2, Правил дорожнього руху України.
Порушення пункту 10.1. Правил дорожнього руху з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_13 заподіяно наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма садна та рана на голові, крововилив в м`які покриви голови, крововилив під оболонку та у речовину головного мозку, перелом груднини та ребер, крововилив у м`які покриви спини. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету або при ударі об такий, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди при контакті з частинами транспортного засобу. За своїм характером всі виявлені при дослідженні тілесні ушкодження котрі спричиненні по єдиному механізму відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_13 є черепно-мозкова травма, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнилась розвитком набряку головного мозку.
Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №126 від 20.12.2021 в крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,47%.
Крім того, 19 грудня 2021 року близько о 21 годині 15 хвилин водій ОСОБА_8 після скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце напроти території домоволодіння АДРЕСА_2 , являючись особою, яка поставила потерпілу ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, що виразилося в тому, що він керуючи автомобілем ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 10.1. Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , поширюючи аморальну поведінку, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що передбачають надання допомоги людям, що знаходяться в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї бездіяльності і те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також усвідомлюючи те, що він має реальну можливість надати допомогу і що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та, діючи умисно всупереч вимогам п. 2.10. Правил дорожнього руху. Однак, ОСОБА_8 не вжив заходів для надання першої домедичної допомоги потерпілій, не викликав швидку медичну допомогу, не звернувся за допомогою до присутніх для відправлення в лікувальний заклад, не доставив потерпілу до лікувального закладу на своєму транспортному засобі, а зник з місця події, де залишив ОСОБА_13 без допомоги, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити, пом`якшивши йому призначене покарання з відстрочкою виконання вироку на 3 роки.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений, вказує на те, що суд не надав належної оцінки тому, що він повністю визнав свою винуватість, активно сприяв слідству, має на утриманні малолітню дитину, хворіє на ряд невиліковних захворювань ВІЧ 4 стадії, хронічний гепатит С та В с переходом в цироз і асцит, внаслідок чого призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та його особі, внаслідок суворості.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 років.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор, не оскаржуючи доведенність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, посилається на те, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та обставини їх вчинення, а саме в стані алкогольного сп`яніння, характер та зухвалість їх вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, ніде не працює, постійного джерела доходу не має, покинув місце вчинення злочину та переховувався від органів досудового розслідування, внаслідок чого призначив занадто мяке покарання. Тому вирок підлягає скасуванню в цій частині.
В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просить вирок змінити, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за: ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років. Разом з цим, адвокат просить цивільній позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 300000 грн.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на незаконність вироку в частині призначення обвинуваченому покарання, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Так, адвокат вказує, що обвинувачений хоча і визнав свою винуватість у вчиненому та розкаявся, однак надані ним покази в судовому засіданні не свідчать про щирість його каяття, тому суд безпідставно визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання. Разом з цим, адвокат вказує і на необгрунтованість висновків суду в частині відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, оскільки, на його думку, такими є тяжкі наслідки та вчинення злочину, щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані. Щодо позовних вимог, представник потерпілого зазначає, що суд, частково задовольняючи цивільний позов, не надав належної оцінки тим обставинам, що потерпілий зазнав сильних душевних страждань, через вчинення ОСОБА_14 злочинів, внаслідок чого втратив найріднішу людину, через понесені страждання його стан здоров`я значно погіршився, з`явилися постійні головні болі, погіршилася якість сну та почав підійматися артеріальний тиск. До того ж, апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки і тому, що члени сім`ї загиблої втратили спокій та душевну рівновагу, їх нормальний життєвий уклад було порушено, вони вимушені по іншому організовувати домашній побут та витратили багато часу на оформлення документів, проведення експертиз та слідчих дій, тому цивільний позов підлягає задоволенню повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1,ч. 1 ст. 135 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок мякості так і суворості, суд їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини та наслідки їх вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, зловживає алкоголем, проживає з матір`ю, має малолітню дитину, не працював до затримання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, але має захворювання: ВІЛ інфекція, ІV клінічна стадія (позалегеневий туберкульоз в анамнезі), хронічний ОСОБА_15 з переходом в цироз, асцит, а також поведінку потерпілої, а саме перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння, яка знаходилась сидячи на проїзній частині дороги, та позицію представника потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що помякшують - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому в межах санкцій інкримінованих злочинів, та визначення остаточного покарання, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_8 призначене вірно у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, а також остаточне покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням.
Разом з цим, колегія суддів погоджується із розміром додаткового покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке призначене з урахуванням усіх обставин провадження та особи обвинуваченого. Отже, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Доводи обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, зокрема тому, що він має на утриманні батька похилого віку, який потребує допомоги, є необґрунтованими, оскільки така обставина не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи скарги обвинуваченого про те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що він повністю визнав свою винуватість, активно сприяв слідству, має на утриманні малолітню дитину, хворіє на ряд невиліковних захворювань ВІЧ 4 стадії, хронічний гепатит С та В с переходом в цироз і асцит, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, а щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину визнано судом як обставини, що пом`якшують покарання.
При цьому, на переконання апеляційного суду, суд обгрунтованого визнав вказані обставини, як ті що пом`якшують покарання, з урахуванням його поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду, до того ж на вказані обставини має посилання і обвинувальний акт, тому доводи представника потерпілого в цій частині також не заслуговують на увагу.
Посилання прокурора та доводи представника потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання ніж призначив суд, через не врахування тих обставин, що обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, характеризується посередньо, ніде не працює, постійного джерела доходу не має, покинув місце вчинення злочину, не заслуговують на увагу, а суд, із врахуванням цих обставин, дійшов до обгрунтованих висновків про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі саме з його реальним відбуванням.
Твердження представника потерпілого про те, що суд безпідставно не визнав при призначенні покарання обвинуваченому, як обставини, що обтяжують покарання - тяжкі наслідки завданні злочином та вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані, є необгрунтованими та суперечать положенням ч. 4 ст. 67 КК України й усталеній судовій практиці.
Так, кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, є смерть потерпілої, що й є тяжкими наслідками, а злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України - залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, та яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, тому їх врахування як обставин, що обтяжують покарання - є неприпустимим, а доводи адвоката в цій частині такими що, не підлягають задоволенню.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_8 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, й недостатнім для досягнення мети покарання.
При цьому, апеляційним судом не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України.
Що стосується доводів представника потерпілого про неправильне вирішення судом цивільного позову, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
За змістом ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого; шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги цивільного позову, зважив на всі наведені представником потерпілого у позові вимоги та належним чином обґрунтував прийняте рішення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого подав цивільний позов, в якому просив, зокрема стягнути з обвинуваченого 300000 грн. на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином. Місцевий суд, задовольняючи частково цивільний позов, виходив із того, що спричинена моральна шкода у розмірі, заявленому цивільним позивачем, не доведена належними та допустимими доказами та стягнув з обвинуваченого, з урахуванням обставини вчинених злочинів, душевних страждань, які потерпілий зазнав, а також принципів розумності, виваженості та справедливості, в рахунок відшкодування моральної шкоди, 200000 грн, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4