Справа № 308/8209/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000098 від 31.05.2022, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000098 від 31.05.2022, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання, до 27.07.2022 включно, з визначенням застави в розмірі 1 000 000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 повідомивши, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України та у зв`язку з якими до обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінилися, судове провадження не завершено.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора заперечив та просив змінити міру запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт, про що подав відповідне клопотання. Вказав, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які вказують на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання ризикам, що зазначені у клопотанні сторони обвинувачення та встановлені судом при розгляді цього клопотання.
Просив врахувати, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є не судимим, стороною обвинувачення не надано доказів про наявність у нього зв`язків з особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а відтак і відсутні підстави вважати, що знаходячись на волі ОСОБА_4 буде вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Окрім того, ОСОБА_4 подано рапорт на адресу командира військової частини НОМЕР_1 , зі змісту якого вбачається, що через збіг обставин він не правильно зрозумів наказ, відкрито відмовився його виконати, разом з тим наразі зрозумів, що такі його дії є не тільки неправомірними , але і неправильними, зважаючи на те, що в Україні введено воєнний стан і її захист є конституційним обов`язком кожного військовослужбовця, про що зараз безперечно жалкує та щиро розкаюється у вчиненому.
Зі змісту листа виконувача обов`язків командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_7 у відповідь на лист Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері вбачається, що ВЧ НОМЕР_1 не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 та призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України за правилами ст..69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців. У зв`язку з наведеним просив суд змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з доводами захисників.
Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого та його захисників, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
02 червня 2022 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області обрано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.Встановлено строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під вартою до 29.07.2022 року включно. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом, що складає 1 000 000 /один мільйон/ гривень.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний урахуванням його особи, тяжкістю злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та існування ризиків того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При розгляді даного клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Судом встановлено, що зазначені прокурором ризики суттєво зменшилися, а наведені в клопотанні обставини не перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.
Також, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Більше того, пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
У судовому засіданні під час судового провадження щодо обвинуваченого стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику можливості вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує тяжкість покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, наявність у нього постійного місця проживання, має на утриманні двох дітей.
Згідно долученого до матеріалів справи рапорту ОСОБА_4 адресованого командиру військової частини НОМЕР_1 , слідує, останній через збіг обставин не правильно зрозумів наказ, відкрито відмовився його виконати, разом з тим наразі зрозумів, що такі його дії є не тільки неправомірними, але і неправильними, зважаючи на те, що в Україні введено воєнний стан і її захист є конституційним обов`язком кожного військовослужбовця, про що зараз безперечно жалкує та щиро розкаюється у вчиненому.
У відповідності до листа виконувача обов`язків командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається, що ВЧ НОМЕР_1 не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 та призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України за правилами ст..69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців.
При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціального статусу, особистих зав`язків, суд приходить до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань з боку ОСОБА_4 ухилитися від суду, який цілком може бути усунутий, шляхом застосування до останнього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а також враховуючи те, що між прокурором та обвинуваченим буде укладено угоду про визнання винуватості і призначення покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України за правилами ст..69 КК України, суд вважає, що стороною захисту обґрунтовані підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки суттєво зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що існували раніше.
При цьому, суд бере до уваги, що сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , з урахуванням вищенаведеного, не є достатньою підставою для тримання останнього під вартою надалі.
З урахуванням наведеного, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно якої сама по собі наявність обґрунтованого обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою, а також беручи до уваги, що прокурором не було належним чином обґрунтовано неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, без застосування електронного засобу контролю, з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які, на переконання суду в повному обсязі забезпечать виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період доби, без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний період доби, а саме з 22:00 по 07:00 год. без дозволу суду;

- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом до 09 вересня 2022 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1