Справа № 452/3267/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/275/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_11
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих адвоката ОСОБА_12
ВСТАНОВИЛА:
вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2(два) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати із часу затримання особи внаслідок звернення судового рішення до виконання; зараховано у строк відбуття покарання позбавлення волі 3(три) доби згідно протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 14.09.2020 року (а. с. 82-84).

Застосований ухвалою суду від 22.12.2020 року запобіжний захід із покладеними обов`язками стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами, арештованим майном та судовими витратами.

За вироком суду, ОСОБА_6 14.09.2020 року о 09:00 год., керуючи автомобілем марки «ГАЗ-3302-14 АМХІG302 СПГ» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Львів-Самбір-Ужгород у напрямку руху транспорту до м. Львова, при проїзді частини ділянки в районі 61км+750м, що між м. Новий Калинів та АДРЕСА_3 , порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2, 1.5, Розділу 2 п.2.3б) та Розділу 10 п.п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., які виразились в тому, що він, керуючи транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, без причин технічного характеру, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля вправо, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, як наслідок виїхав на праве по напрямку його руху узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі знаходилися на цьому узбіччі. У результаті пішохід ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи отримав тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент утворення, котре призвело до смерті останнього, а пішохід ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичної експертизи отримав тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись із даним вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок Симбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2021 року, пом`якшивши йому покарання, застосувавши положення ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що вирок суду в частині призначення покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі є невмотивованим, а визначене покарання є занадто суворим і таким, що не відповідає принципам достатності покарання та особі, котра притягається до кримінальної відповідальності.

Вказує, що з досудової доповіді, складеної Франківським районним відділом філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області, вбачається можливість його виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк, результати оцінки ризику показали низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та низький рівень ризику небезпеки для суспільства у т.ч. для окремих осіб. Оцінюючи інформацію, що характеризує його особистість, а також низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та він не становить небезпеку у суспільстві ( у т.ч. для окремих осіб). Застосування відносно нього покарання у виді позбавлення волі не сприятиме можливості вжиття заходів, спрямованих на задоволення прав потерпілих щодо відшкодування заподіяної шкоди, адже на обвинуваченому лежить обов`язок про щомісячне утримання потерпілого - малолітнього ОСОБА_15 на першому етапі до досягнення ним 14-и річного віку.

Зазначає, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду визнав вину повністю, сприяв слідству, у вчиненому щиро розкаявся, жаліє з приводу вчиненого.

Після події, добровільно відшкодував заподіяні збитки та витрати на лікування потерпілого ОСОБА_14 . Усвідомлює необхідність відшкодування матеріальної шкоди потерпілим - малолітньому ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , завданої смертю потерпілого ОСОБА_13 та моральної шкоди усім потерпілим ОСОБА_16 .

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 також подали апеляційну скаргу на вирок суду, в якій просять вирок Симбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2021 року змінити в частині призначення основного покарання та призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років та 6 (шість) місяців.

Виключити з тексту вироку посилання на те, що ОСОБА_6 працює за цивільно-правовим договором, натомість замінити його на наступне формулювання «зі слів обвинуваченого, в момент вчинення злочину працював водієм у ПП «Галхлібопродукт».

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказують, що, оскільки злочином була завдана смерть молодій людині у віці 26 років, який був єдиним сином у батьків, батьком дитини, якій було 8 місяців на момент смерті батька, а також годувальником, який утримував свою дружину, поки вона зайнята доглядом за дитиною, то обрання покарання у межах нижньої половини санкції, передбаченої ч.2ст. 286 КК України (від 3 до 5,5 років) є явно не співмірним із ступенем тяжкості злочину та його наслідками. Відповідно, на думку потерпілих покарання повинно було обиратися у межах верхньої половини санкції ч.2ст. 286 КК України (від 5,5 до 8років).

Судом першої інстанції не врахована поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме відсутність намагань відшкодувати шкоду потерпілим, полегшити їх страждання та намагатися пом`якшити непоправну для сім`ї загиблого шкоду хоча б фінансово.

Вказують, що жодними діями обвинувачений активно не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, на початку досудового розслідування відмовився давати показання, а визнав свою вину лише 30 жовтня 2020 p., коли досудове розслідування було завершено, усі необхідні експертизи були проведеними і справа розкривалася для ознайомлення обвинуваченому та потерпілим. Вважають , що в даному випадку суд помилково визнав дієве каяття як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Суд першої інстанції необґрунтовано не визнав втрату утримання від загиблого годувальника тяжкими наслідками завданими злочином, які відповідно до п.5 ч. І ст.67 КК України є обставинами, які обтяжують покарання. Суд першої інстанції не врахував у повній мірі дані про особу обвинуваченого при призначенні покарання.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, просили слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_12 , які підтримали доводи і вимоги своїх апеляційних скарг, надали суду письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, що долучені до матеріалів справи, думку прокурора, що висловився про законність та обґрунтованість вироку суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , вірно дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Щодо доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, в якій вказувалось, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку у суспільстві, не заслуговує на увагу, оскільки брати до уваги висновки досудових доповідей є правом, а не обов`язком суду.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги потерпілих про необхідність посилення покарання ОСОБА_6 до 6 років і 6 місяців також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а отже є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну судового рішення, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4