Ухвала
Іменем України
12 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 204/7436/20
провадження № 51-4866ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі

на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується

з вироком апеляційного суду та порушує питання про його перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також її думка з приводу участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових

рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись

на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть

за собою скасування оскаржуваного вироку на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1

ст. 438 КПК України.
Крім того, вимоги захисника про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції

за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3