КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5972/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

представника АТ «Таскомбанк» ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.09.2021 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з таким висновком слідчого судді, представник АТ «Таскомбанк» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.09.2021 року скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчим суддею неповно з`ясовані обставини, що мають суттєве значення для справи, а висновки не відповідають обставинам справи.

Представник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі слідчого судді зазначено про незаконні дії приватного виконавця ОСОБА_10 , при цьому жодних посилань на те, які саме чи підтверджуючі документи не зазначено. Слідчим суддею не з`ясовано, що на час винесення ухвали власником майна ОСОБА_9 не оскаржувалося жодних дій чи постанов приватного виконавця, як і не існувало жодних ухвал про заборону вчинення дій відносно вищевказаного майна.

В ухвалі слідчого судді безпідставно зазначено про незаконність реалізації арештованого майна, натомість зазначене нерухоме майно передано на реалізацію через ДП СЕТАМ приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 64653224 на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 24.02.2021 року.

Накладений арешт фактично зупиняє виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості та виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 24.02.2021 року.

За вказаних обставин, апелянт зазначає про відсутність у слідчого судді будь-яких підстав для накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомості. Крім того, органом досудового розслідування з часу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не вчинялося жодних слідчий (розшукових) дій, направлених на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Щодо строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що розгляд клопотання прокурора було здійснено без повідомлення представника АТ «Таскомбанк» або ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, врахувавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснювався без участі власника майна або його представника. Апелянт зазначає, що про її наявність стало відомо 07.09.2021 року з Єдиного реєстру судових рішень, а копію оскаржуваної ухвали він не отримував. Вказане свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, у зв`язку з чим такий строк поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0003005 від 31.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2, ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30.07.2021 років від адвоката в інтересах ОСОБА_9 про те, що приватний виконавець ОСОБА_10 зловживає повноваженнями, вчиняючи незаконні дії щодо нерухомого майна заявниці, а саме: кв. АДРЕСА_1 , не зважаючи про наявність ухвали про заборону вчинення дій.

03.08.2021 року на адресу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні надійшло клопотання заявника потерпілої ОСОБА_9 , в якому остання просить визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 речовим доказом і об`єктом протиправних дій приватного виконавця ОСОБА_10 та накласти на вказаний об`єкт нерухомості арешт.

Згідно інформаційної довідки № 259540338 від 02.06.2021 року за реєстраційним номером заяви № 45971044 квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 .

04.08.2021 року постановою слідчого СВ Шевченківського ГУ НП у м. Києві квартиру за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

02.09.2021 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано необхідністю накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом кримінально протиправних дій.

07.09.2021 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.09.2021 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_1 .

Задовольняючи клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 20.03.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та фізичною особою ОСОБА_9 був укладений кредитний договір № 101.8-01/13, за умовами якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 350 000,00 доларів США із строком повернення до 20.03.2028 року та Договір про внесення змін № 2 від 10.11.2015 року до кредитного договору № 101.8-01/13 від 20.03.2008 року, за умовами якого сума та валюта кредиту становить 7 355 982,28 грн. з кінцевим строком погашення 20.03.2028 року.

АТ «ТАСКОМБАНК» є правонаступником ВАТ «ВТБ БАНК» згідно Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) № 300317іп_1 від 30.03.2017 року.

За умовами цього договору АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором боржника ОСОБА_9 по кредитному договору № 101.8-01/13 від 20.03.2008 року з усіма додатками та змінами.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору та договору поруки АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду, на підставі чого ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2020 року стягнуто солідарно заборгованість з ОСОБА_9 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 6242498,12 грн. та судового збору в сумі 93637,48 грн.

27.05.2021 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2020 року залишено без змін.

Отриманий виконавчий лист був переданий на виконання приватному виконавцю ОСОБА_10 В рамках виконавчого провадження № 64653249, №64657216, № 64653224, №64657288, була винесена постанова про опис та арешт майна боржника від 01.04.2021 року, у відповідності з якого був проведений опис та арешт квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 .

Зазначена нерухомість передана на реалізацію через ДП СЕТАМ приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_10 в рамках виконавчого провадження ВП № 64653224 на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/1543/20 від 24.02.2021 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що орган досудового розслідування в клопотанні про арешт майна посилається на ухвалу про заборону вчинення дій приватному виконавцю ОСОБА_10 відносно вищезазначеної квартири. Разом з цим в матеріалах, доданих до клопотання відсутня копія ухвали, на яку йдеться посилання та взагалі відсутні будь-які відомості щодо дати, номеру справи чи найменування суду, який виніс вказане рішення.

З матеріалів лише вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження було тимчасово зупинено рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2020 року на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції. Однак 27.05.2021 року за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_9 , ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2020 року залишено без змін, на підставі чого приватним виконавцем ОСОБА_10 законно винесено постанову про поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 761/1543/20 від 24.02.2021 року.

Вказане свідчить про безпідставність висновків слідчого судді, що майно незаконно реалізується, оскільки підставою для звернення стягнення на предмет іпокеки є рішення Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили та виконавчий лист Шевченківського районного суду міста Києва № 761/1543/20 від 24.02.2021 року.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речових доказів.

Однак, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки колегія суддів не знаходить підтвердження тому, що звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 здійснюється з порушенням встановлених законом приписів. Прокурором не надано достатньо доказів, що вказана квартира відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання процесуального керівника, що вказаний об`єкт нерухомості є об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні, не знаходить свого підтвердження згідно матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку колегії судді є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів також не вбачає.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що ухвалою слідчого судді фактично зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили та виконавчого листа.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами третіх осіб, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвоката ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_1 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_1 , - відмовити.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

__________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4