Справа №577/1277/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/732/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії раніше обраного останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке вмотивовано тим, що судове провадження у даній справі триває і не може бути завершено до спливу строку раніше обраного запобіжного заходу, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились та існують і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року вказане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 24 години 18 лютого 2022 року, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Крім того, апелянт просить повторно дослідити, додані ним до апеляційної скарги документи.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що ОСОБА_5 , фактично перебуває під вартою майже 2 роки - з 19 лютого 2020 року, запобіжний захід продовжувався кожного наступного засідання, без розгляду матеріалів по суті, більше року.

Апелянт вказує, що 22 грудня 2021 року, перед судовим засіданням, прокурор черговий раз звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в якому описує обставини, викладенні в обвинувальному акті, які за змістом КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. При цьому, прокурор зазначає, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не завершений, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, однак, на підтвердження вказаних ризиків чи появи нових, доказів не надає.

Апелянт вказує, на безпідставне посилання прокурора у клопотанні на практику ЄСПЛ, на шаблонність, аналогічність обґрунтування клопотань, які у черговий раз задовольняються судом без врахування того, що в матеріалах справи наявні докази наявності у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, необхідність проведення останньому хірургічного лікування, яке не може бути забезпечене в умовах СІЗО.

Апелянт зазначає, що ухвала суду є належним чином невмотивованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам та не узгоджуються з практикою ЄСПЛ. Що ним суду були надані документи, які вказують на наявність у ОСОБА_5 визначеного місця проживання, неповнолітніх утриманців, на необхідність оперативного лікування та інші обставини, які б дозволили змінити запобіжний захід на більш м`який, проте, судом дана інформація сприймається виключно формально.

Апелянт зазначає, що застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, забезпечить необхідний контроль за його поведінкою та місцезнаходженням, надасть можливість обвинуваченому пройти оперативне лікування, дотримуватися лікувального режиму та рекомендацій лікарів, повноцінно реалізовувати право на захист у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний розгляд даного провадження було призначено на 16 год. 30 год. 18 січня 2022 року.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 надійшли заяви, в яких останні підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, а також просили здійснити апеляційний розгляд даного кримінального провадження у їх відсутність.

Прокурор також звернувся до апеляційного суду з заявою, в якій просив розгляд матеріалів за поданою захисником ОСОБА_6 апеляційною скаргою провести у письмовому провадженні.

З врахуванням поданих учасниками судового провадження заяв, керуючись ч.1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, суд дійшов з врахуванням тих обставин, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, на даний час триває, відбувається дослідження письмових доказів, не допитані свідки та обвинувачений. Що до спливу строку запобіжного заходу, який було продовжено ОСОБА_5 попередньою ухвалою суду до 21 січня 2022 року, судовий розгляд даного кримінального провадження завершений не може бути.

Крім того, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

При цьому, суд врахував, що доводами клопотання прокурора підтверджується наявність ризиків можливого переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, які існують у зв`язку з тяжкістю та кількістю інкримінованих злочинів, за які, у разі доведеності вини, обвинуваченому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 10 років. При цьому, судом було, також, враховано і те, що ОСОБА_5 є особою раніше неодноразово судимою, інкриміновані злочини вчинив, маючи не зняті та не погашені судимості, що він ніде не працює, впродовж тривалого часу вживав наркотичні засоби, внаслідок вживання опіатів, страждає на психічні та поведінкові розлади, зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря нарколога, на час скоєння злочинів перебував у стані наркотичного сп`яніння.

За таких обставин, на спростування доводів апелянта, підставою для продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали саме встановлені судом ризики, про які зазначав у клопотанні прокурор, які існують і не зменшились з врахуванням сукупності вищезазначених обставин, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим, і з таким висновком, також, погоджується і колегія суддів.

При цьому, посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичних обставинам справи, захисник конкретно не зазначає, які з вищезазначених обставин не існують та встановлені судом помилково.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у суду були підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , а саме, домашнього арешту, з посиланням на те, що останній має міцні соціальні зв`язки, то вони не заслуговують на увагу, оскільки на їх підтвердження, матеріали, які переглядаються в апеляційному порядку, доказів не містять.

Що стосується доводів апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_5 потребує лікування, належність та достатність якого в умовах СІЗО забезпечити останньому неможливо, то як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, зазначені обставини були предметом розгляду і з цього приводу суд вірно висловився, що за відсутності відповідного медичного висновку та доказів неналежного медичного обслуговування останнього в умовах утримання в СІЗО, вони не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність саме продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і доводи апеляційної скарги таких висновків жодним чином не спростовують.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ, за наявності тих обставин, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 є тяжкими, враховуючи особу останнього, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим, а доказів на підтвердження обставин для його зміни на більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник в поданій апеляційній скарзі, під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Крім того, колегія суддів зауважує, що судом було продовжено строк тримання під вартою, з раніше визначеними умовами та розміром застави, у разі сплати якої обвинувачений буде звільнений з під варти та перебуватиме на волі.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4