ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.10.2021 Справа №607/17509/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засідання в залі суду кримінальне провадження №0001123 від 10 серпня 2021 року стосовно обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, українця, громадянина України, викладача автомеханічних дисциплін відокремленого структурного підрозділу «Тернопільського фахового коледжу Тернопільського національного технічного університету ім. Пулюя», на утриманні перебувають троє малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №221-VІІ від 18 квітня 2013 року; №222-VII від 18 квітня 2013 року, №1261-VII від 13 травня 2014 року, №770-VIII від 10 листопада 2015 року, №524-ІХ від 04 березня 2020 року),

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: захисник ОСОБА_5 , обвинувачений: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Викладач автомеханічних дисциплін відокремленоого структурного підрозділу «Тернопільського фахового коледжу Тернопільського національного технічного університету ім.Пулюя» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достатньо викривається в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за наступних обставин.

Встановлено, що ОСОБА_6 , в період з 12 травня 2021 року по 16 липня 2021 року проходив навчання за підготовкою водіїв категорії «С» у відокремленому структурному підрозділі «Тернопільського фахового коледжу Тернопільського національного технічного університету ім.Пулюя», проводив зазначені курси викладач автомеханічних дисциплін ОСОБА_3 .

10 серпня 2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 . Свідоцтво про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв.

Тоді у ОСОБА_3 який, знаючи, що для отримання посвідчення водія, ОСОБА_6 , необхідно буде пройти теоретичний та практичний іспити з курсу навчання по підготовці водіїв відповідної категорії у ТСЦ №6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області, виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за вплив на посадових осіб ТСЦ №6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області, з метою успішної здачі ОСОБА_6 теоретичного та практичного іспиту з курсу навчання по підготовці водіїв, та отримання ним посвідчення водія із відповідною категорією у ТСЦ №6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області.

Після чого, ОСОБА_3 , повідомив ОСОБА_6 , що може посприяти йому в успішній здачі іспитів у сервісному центрі та отриманні ним посвідчення водія, але за це ОСОБА_6 повинен надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 8400 гривень.

16 серпня 2021 року близько 10:50 год., перебуваючи по вул.Тарнавського, 7А в м.Тернополі, ОСОБА_3 діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, одержав неправомірну вигоду, з метою особистого збагачення та здійснення подальшого впливу, у загальній сумі 8400 гривень від ОСОБА_6 за успішну здачу ним теоретичного та практичного іспитів з курсу навчання по підготовці водія категорії «С» у ТСЦ №6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області, при цьому попередньо пообіцяв вплинути на невстановлених слідством осіб, які є посадовими особами ТСЦ №6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області.

Відповідно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 221-УІІ від 18 квітня 2013 року; № 222-VII від 18 квітня 2013 року, № 1261-VII від 13 травня 2014 року, № 770-VIII від 10 листопада 2015 року, № 524-ІХ від 04 березня 2020 року), а саме, одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

23 вересня 2021 року прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладена угода про визнання винуватості.

Зміст укладеної угоди про визнання винуватості.

При вирішенні питання про укладення даної угоди враховано наступні обставини:

- ступінь і характер сприяння ОСОБА_3 у проведенні кримінального провадження щодо нього, беззаперечне визнання ним своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надання зізнавальних показань стосовно вчиненого злочину;

- характер і тяжкість висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, зокрема, належність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , до нетяжких злочинів, а також спричинення шкоди внаслідок його вчинення лише державним та суспільним інтересам;

- наявність суспільного інтересу у швидкому судовому провадженні, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення;

- наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно з угодою, обставинами, що пом`якшують покарання є: активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, щире розкаяння, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , не виявлено.

Відповідно до угоди, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаюється, та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у повному обсязі в судовому провадженні.

За угодою, враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , домовленості щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, відсутні.

Зважаючи на те, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.369-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , збитків не заподіяно, підстав для його цивільної відповідальності не має.

Відповідно до угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №221-VІІ від 18 квітня 2013 року; №222-VII від 18 квітня 2013 року, №1261-VII від 13 травня 2014 року, №770-VIII від 10 листопада 2015 року, №524-ІХ від 04 березня 2020 року) та погодилися на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №221-VІІ від 18 квітня 2013 року; №222-VII від 18 квітня 2013 року, №1261-VII від 13 травня 2014 року, №770-VIII від 10 листопада 2015 року, №524-ІХ від 04 березня 2020 року) у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. На призначення зазначеного покарання обвинувачений ОСОБА_3 згоден.

Відповідно до угоди, сторонам відомо та зрозуміло, що відповідно до вимог ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями пункту першого частини першої статті 394 та пункту першого частини третьої статті 424 КПК України, а для підозрюваного - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості. Перевірка судом відповідності угоди вимогам КПК України та положення закону, якими він керується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №221-VІІ від 18 квітня 2013 року; №222-VII від 18 квітня 2013 року, №1261-VII від 13 травня 2014 року, №770-VIII від 10 листопада 2015 року, №524-ІХ від 04 березня 2020 року), а саме у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину, підтвердив свою згоду на призначення узгодженого покарання, а також те, що цілком розуміє свої права, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнав себе винним, вид покарання, що буде застосований до нього, у разі затвердження угоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що насильства, примусу чи погроз з питань укладення угоди до нього ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою йому ніхто не надавав.

Захисник ОСОБА_5 повідомив, що здійснював захист обвинуваченого під час укладення угоди та повністю підтвердив зазначені його підзахисним дані.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких злочинів, до яких згідно з ст. 12 КК України належить злочин, вчинений ОСОБА_3 . Крім того, шкода, спричинена внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 завдана лише державним та суспільним інтересам.

Узгоджене сторонами у судовому засіданні покарання відповідає вимогам ст. ст. 53, 65 КК України.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства. Затвердження угоди свідчить про швидке здійснення судового провадження, яке забезпечить притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинене ним правопорушення з метою виправлення останнього.

Із досліджених судом в судовому засіданні обвинувального акта та угоди, пояснень сторін вбачається, що умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, нею не вирішується питання щодо майна третіх осіб.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обґрунтованих підстав вважати протилежно судом не встановлено.

За угодою, домовленості щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, відсутні. Кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , збитків не заподіяно, підстав для цивільної відповідальності обвинуваченого немає.

Фактичні обставини, описані у обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_3 цих обставин та визнання ним своєї вини у присутності захисника, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченим.

Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, остання відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Цивільний позов не пред`являвся.

Долю речових доказів, необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в розмірі 1372,96 грн. на проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України належить стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався. З огляду на обрану міру покарання, підстави для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

затвердити угоду про визнання винуватості від 23 вересня 2021 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001123 за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №221-VІІ від 18 квітня 2013 року; №222-VII від 18 квітня 2013 року, №1261-VII від 13 травня 2014 року, №770-VIII від 10 листопада 2015 року, №524-ІХ від 04 березня 2020 року) та призначити за даним правопорушенням узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Речові докази, а саме грошові кошти в сумі 8400 грн., які згідно акту прийому-передачі майна №325 передані на зберігання до Тернопільської філії АТ КБ «Приватбанк» - повернути власнику, а саме УКР ГУНП в Тернопільській області.

Процесуальні витрати в розмірі 1372 (однієї тисячі триста сімдесят дві) грн. 96 (девяносто шість) коп. на проведення експертизи стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Захисник має право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч.2 ст.369-2 КК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1