Справа № 635/441/21
Провадження № 1-кп/635/581/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4 , захисник адвокат ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 08 вересня 2020 року.
Нормами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор у судовому засіданні подала клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявлених вимог пояснила, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, п. 3 і п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений не працює, не проживає за місцем реєстрації, не має родини і як наслідок у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, під час досудового розслідування обвинувачений вже переховувався від органів досудового розсування і слідчим суддею ухвалювалось рішення про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 для його примусового приводу до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, при цьому він обвинувачується у вчиненні ряду злочинів в тому числі тяжкого злочину, тому за викладених обставин може покинути територію Харківської області та переховуватись від суду. Обвинувачений обізнаний про місце проживання та роботи потерпілих та свідків, тому існує ризик незаконного на них впливу з боку обвинуваченого, до того потерпілою є мати колишньої дружини обвинуваченого. Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не має законних джерел існування, раніше засуджений і знову обвинувачується у вчинені ряду корисливих злочинів, тоді як у Харківському районному суді Харківської області вже перебували на розгляді кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 . Враховуючи викладене для запобігання вказаним ризикам є необхідним продовжити обраний запобіжний захід із застосуванням застави у розмірі 45400 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту за фактичним місцем проживання та вказав, що має двох дітей, яких необхідно утримувати, колишню дружину, яка потребує лікування, але їй ні з ким залишити дітей. Вказав, що від суду не переховувався, має захворювання, яке потребує регулярного профілактичного лікування.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом, останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року строк дії запобіжного заходу продовжено до 25 грудня 2021 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не працює, не має стійких соціальних зв`язків, не проживає за місцем реєстрації, раніше засуджений і знову обвинувачується у вчинені ряду корисливих злочинів, в тому числі тяжкого, тоді як у Харківському районному суді Харківської області вже перебували на розгляді кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 . Під час досудового розслідування обвинувачений переховувався від органів досудового розсування і слідчим суддею ухвалювалось рішення про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 для його примусового приводу до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Обвинуваченому відомі адреси проживання потерпілих, свідків і вказані обставини, у їх сукупності дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, при цьому обвинувачений визнав, що не має можливості мешкати за зареєстрованим місцем проживання, що у його відношенні є не розглянутими кримінальні провадження також у Жовтневому районному суді міста Харкова.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
За викладених обставин, суд, продовжує застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України продовжити до 18 лютого 2022 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1