Справа № 584/115/22
Провадження № 1-кс/584/27/22
УХВАЛА
02.02.2022 м. Путивль
Своє погоджене з прокурором клопотання начальник сектору дізнання обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що в ході досудового розслідування було встановлено, що 18.11.2021 до ЧЧ ВП №2 (м. Путивль)надійшло повідомлення по лінії 102 від працівників УСР ГУНП в Сумській області про те, що АЗС «МАРШАЛ» №15 в м. Путивль працює без дозвільних документів. Під час перевірки дозвільних документів АЗС «Маршал» №15 встановлено, що на один резервуар для зберігання автомобільного газу відсутні дозволи та ліцензії, однак вказаний резервуар введено в експлуатацію та за допомогою вказаного резервуару здійснюється збут автомобільного газу.
Відповідно до відповіді представника ТОВ «МІКС ОІЛ» - адвоката ОСОБА_6 , на АЗС «Маршал» під час здійснення діяльності експлуатується лише 2 надземних резервуари для зберігання зрідженого вуглеводного газу (пропан-бутан). Третій резервуар відповідно до вказаної відповіді ТОВ «МІКС ОІЛ» в експлуатацію не ведений, тому дозвільні документи на нього відсутні.
Проведеним оглядом місця події зафіксовано роботу АЗС «Маршал» №15 за адресою м. Путивль вул. Новоселівська, 100, зокрема зафіксовано, що до двосекційного резервуару для збереження автомобільного газу підключено ще один наземний пересувний резервуар, у виді автомобільної цистерни, котрий розміщений позаду АЗС «Маршал 15» та введений ТОВ «МІКС ОІЛ» в експлуатацію без дозвільних документів, тобто використовується з порушенням вимог постанови КМУ від 20.11.2003 № 1790 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводного газу для побутових потреб населення та інших споживачів».
У свою чергу введення в експлуатацію надземного пересувного резервуару у виді автомобільної цистерни без відповідної ліцензії (повірки властивостей резервуару, його максимальної ємності, стану та характеристик матеріалів, з котрих виготовлено резервуар) може призвести до тяжких наслідків, тобто фактично ТОВ «МІКС ОІЛ» виконує роботи з підвищеною небезпекою (п. 15 наказу Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 №15 «Перелік робіт з підвищеною небезпекою») на підприємстві, що створює загрозу загибелі людей та настання інших тяжких наслідків.
Приймаючи до уваги, що зазначений наземний пересувний резервуар у виді автомобільної цистерни для збереження автмобільного газу, який належить ТОВ «МІКС ОІЛ», використовувався для зберігання автомобільного газу та введений в експлуатацію без відповідних документів, за допомогою якого здійснювався збут автомобільного газу, являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є доказом по даному кримінальному провадженню, з метою забезпечення збереження вказаного доказу, просив накласти арешт на це майно.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні внесене клопотання про арешт майна підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити.
Представник ТОВ «МІКС ОІЛ» - адвокат ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні внесеного начальником СД клопотання про арешт майна.
При цьому, представник ТОВ «МІКС ОІЛ» свою позицію обгрунтовував тим, що дійсно, на території АЗС «Маршал» №15 знаходиться порожня цистерна, яка призначена для транспортування газу. Збут газу з зазначеної цистерни не здійснюється. Зазначена цистерна перебуває у володінні ТОВ «МІКС ОІЛ», оскільки власником зазначеного майна є інша особа. На запит начальника СД відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районого відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ТОВ «МІКС ОІЛ» було надано необхідну дозвільну документацію, що підтверджує законність функціонування АЗС «Маршал» №15. На території зазначеної АЗС не сталося будь-яких подій, які б створили загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, що свідчило б про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання, зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1 ст.131КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, крім іншого, повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Клопотання слідчого, прокурора про арешт майна в кожному разі повинно відповідати вимогам ст. ст. 170, 171 КПК України.
Всупереч цих вимог, у поданому клопотанні не зазначені підстава та мета накладення арешту, як цього вимагає ст. 171 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Європейський Суд з прав людини в своїх постановах від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації» та від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації» наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
При цьому, ч.1 ст. 272 КК України передбачено кримінальну відповідльність за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого
18.11.2021 слідчим СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районого відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_7 було проведено огляд автозаправочної станції "MARSHAL" № 15 за адресою: Сумська обл., м. Путивль, вул. Новоселівська, 100, в ході якого було виявлено цистерну білого кольору, яка з однієї сторони має два колеса, а з іншої сторони вказана цистерна обперта та тримається на металевому предметі.
Мотивуючи клопотання про накладення арешту на майно, начальник сектору дізнання посилався лише на те, що зазначене майно з автозаправної станції є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є доказом по кримінальному провадженню.
У зв`язку з тим, що стороною, якою було внесено клопотання про арешт майна, не було надано слідчому судді необхідні докази в обґрунтування своїх вимог, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане в клопотанні майно, його мету та цілі, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1