Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/10/18
Провадження № 1-в/376/50/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира, Київської області справу за клопотання провідного інспектора Сквирського РВ філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області про звільнення від кримінального покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Антонів, Сквирського району, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з професійно - технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого: 25.01.2018 року Сквирським районним судом Київської області за ч. 4 ст. 358 КК України, до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком один рік, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Сквирського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України, до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком один рік та покладено на нього, відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Провідний інспектор Сквирського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області у клопотанні від 04.03.2021 року просить звільнити засудженого від призначеного покарання мотивуючи тим, що за час іспитового строку засудженим ОСОБА_4 допущено одне порушення обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не з`явився для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, про що 18.06.2019 року до засудженого було застосовано письмове попередження про направлення до суду матеріалів про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання відповідно до ст. 78 КК України у разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків. Інших порушень порядку і умов відбуття покарання у вигляді іспитового строку не допустив, обов`язки покладені судом виконав, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник органу пробації, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, просив подання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні, заперечував проти задоволення клопотання, в обґрунтування чого вказав, що відносно засудженого ОСОБА_4 на даний час розглядається кримінальне провадження № 0002067 від 01.05.2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке знаходиться на розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Вказаний злочин засуджений ОСОБА_4 вчинив саме в період іспитового строку, що унеможливлює звільнення засудженого від призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи дану норму суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності вищевказаних осіб.

Дослідивши клопотання та додані до нього письмові документи, матеріали особової справи № 15/18, суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вироком Сквирського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України, до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком один рік та покладено на нього, відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до матеріалів справи, строк відбування покарання ОСОБА_4 закінчився 25.01.2019 року, тому представник органу пробації звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від покарання призначеного вироком Сквирського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку засудженого.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 19.07.2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте провадження по справі закрито.

Як вбачається із обвинувального акта кримінальне провадження № 0002067, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Однак, статтею 62 Конституції України, частиною 2 статті 2 Кримінального кодексу України та частиною 1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Однією з загальних засад кримінального провадження, встановленою статтею 17 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка обвинувачується у кримінальному злочині, є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах Шагін проти України, Грабчук проти України та інших.

У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, зокрема у п. 2 ст. 14 зазначено, що кожен обвинувачений в кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Під час судового розгляду встановлено, що остаточного рішення за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, немає, натомість триває лише судовий розгляд даного кримінального провадження, тобто відсутній вирок суду, яким було б визнано винним та засуджено ОСОБА_4 за вчинення зазначеного злочину, тому з огляду на вищевикладене, за відсутності обвинувального вироку суду не можна й стверджувати про те, що ОСОБА_4 скоїв вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку, а отже не можна й констатувати, що засуджений не виконував обов`язки, покладені на нього вироком та вчинив кримінальне правопорушення.

При цьому, відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Вирок Сквирського районного суду Київської області відносно ОСОБА_4 постановлено 25.01.2018 року, іспитовий строк закінчився 25.01.2019 року.

Разом з тим, відповідно до матеріалів провадження за час перебування на обліку засуджений ОСОБА_4 перебував на обліку у Сквирському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області, додержувався процесуальних зобов`язань, покладених на нього судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання за вироком від 25.01.2018 р., обов`язки виконував, порушень, які б носили систематичний характер, не допускав, іспитовий строк закінчився 25.01.2019 року, відсутній вирок суду, який би підтверджував, що ОСОБА_4 скоїв злочин під час іспитового строку, а отже, з огляду на те, що підстави для скасування випробувального строку та направлення ОСОБА_4 для відбуття призначеного покарання в виді позбавлення волі судом не встановлені, ОСОБА_4 слід звільнити від призначеного йому покарання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, тому клопотання провідного інспектора Сквирського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 78 КК України, ст.ст. 17, 369, 370 372, 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання провідного інспектора Сквирського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Сквирського районного суду Київської області від 25.01.2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку - звільнити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення через Сквирський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1