ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/163/22 Справа № 202/1709/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000659, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000659 від 21 вересня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.
Накладено арешт шляхом заборони права відчуження, розпорядження та користування, на тимчасово вилучене 02 грудня 2021 року в ході проведення обшуку, майно, а саме:
- транспортний засіб - автомобіль марки автомобіль марки КІА SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 ), що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- поліс №ЕР206194953 обов`язкового страхування на ім`я ОСОБА_10 .
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що клопотання прокурора є законним, обґрунтованим таким, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, подане у строки встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню, оскільки автомобіль марки КІА SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 ), вилучений в ході обушку 02 грудня 2021 року, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на вищевказане майно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з істотним порушенням норм процесуального права.
Вказує, що ОСОБА_8 немає жодного відношення до кримінального провадження №0000659, дана особа придбала автомобіль 03.12.2021 року, вже після повідомлення про підозру та затримання фігурантів кримінального провадження. ОСОБА_8 ніколи не спілкувався та особисто не знайомий із особами, які фігурують в кримінальному провадженні. Фактично ОСОБА_8 є добросовісним набувачем вказаного майна та придбав його у громадянки ОСОБА_11 .
Вважає, що прокурор безпідставно та необгрунтовано вказав, що гр. ОСОБА_8 є формальним власником автомобіля, на якого зареєстровано автомобіль з метою уникнення виявлення та вилучення правоохоронними органами. Будь-якого зв`язку між вказаними обставинами та реальністю прокурором не надано, а тому це є лише домислом.
Матеріали кримінального провадження не містять даних, що відносно арештованого транспортного засобу існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації для забезпечення цивільного позову, окрім того матеріали кримінального провадження взагалі не містять доказів того, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту майна.
Зазначає, що даний автомобіль не може бути речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України.
В судове засідання апеляційного суду прокурор, який відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000659 від 21 вересня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.
В рамках даного кримінального провадження, 02.12.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2021 року, проведено обшук автомобіля марки KIA SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , в ході якого вилучено поліс №ЕР206194953 обов`язкового страхування на ім`я ОСОБА_10 та автомобіль марки KIA SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 (попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 ), право власності на який зареєстровано за громадянином Вороним ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 02 грудня 2021 року, майно, вилучене 02.12.2021 року в ході проведення обшуку автомобіля марки KIA SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000659 від 21.09.2020 року.
Враховуючи, що вказаний транспортний засіб, є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому з метою збереження речових доказів та недопущення їх втрати, слідчий судді дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.
Так, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами в справі є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, що встановлюються під час кримінального провадження.
Отже, прокурором в судовому засіданні обґрунтовано підставу і мету арешту майна, відповідно до положень ст. 170 КПК України, тому колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно відповідає вимогам КПК України.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 немає жодного відношення до кримінального провадження №0000659, є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки придбав автомобіль 03.12.2021 року, вже після повідомлення про підозру та затримання фігурантів кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.
Відповідно до матеріалів провадження, прокурор, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову старшого слідчого відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 про визнання речовими доказами та визначенні місця їх зберігання від 02.12.2021 року, відповідно до якої майно, на яке просить накласти арешт прокурор, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000659 від 21.09.2020 року, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Метою накладення арешту у поданому клопотанні прокурор зазначив забезпечення збереження речових доказів, а тому доводи представника про те, що вказане майно набуте законним шляхом не можуть бути прийняті колегією суддів.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_8 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Таким чином, майно, вилучене в ході обшуку, дозвіл на вилучення якого не було прямо надано ухвалою слідчого суддя про надання дозволу на проведення обшуку набуває статусу тимчасово вилученого майна.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Таким чином, майно, вилучене в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді майно, дозвіл на вилучення якого не було прямо надано вищезгаданою ухвалою, набуває статусу тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів провадження, обшук було здійснено 01.12.2021 року (а.с. 15-21). З клопотанням про накладення арешту на майно прокурор звернувся 03.12.2021 року, про що свідчить конверт поштового відправлення, доданий до матеріалів провадження (а.с. 173). Враховуючи викладене, доводи апелянта щодо порушення прокурором строку на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, а також щодо безпідставного вилучення майна, дозвіл на вилучення якого не було надано ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, слід визнати безпідставними.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, автомобіль марки KIA SORENTO, 2018 року народження, синього кольору VIN НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 (теперішній номерний знак НОМЕР_2 ) придбано ОСОБА_14 у період вчинення злочинів у складі злочинної організації та зареєстровано 21.10.2021 на ОСОБА_15 , яка являється довіреною особою для ОСОБА_16 .. Вказаний автомобіль до 30.11.2021 року перебував у постійному користуванні підозрюваного ОСОБА_14 . До того ж часу, зазначений легковий автомобіль перебував у власності у ОСОБА_15 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ, втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.
Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна це тимчасовий захід, а тому власник майна не позбавлений права звернутися з клопотанням про зняття арешту в разі не проведення слідчих дій з транспортним засобом протягом тривалого часу.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Інші доводи представника не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000659, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4