запорізький апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/36/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні скарги щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На вказану ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого внести відомості в ЄРДР на підставі його заяви про злочин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши доводи і заперечення заявника, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність відмовити в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Мелітополі внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 11 серпня 2021 року про кримінальне правопорушення, вчинене на його думку прокурором ОСОБА_7 , суддями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366, 396 КК.

Скаргу мотивовано тим, що 11.08.2021 року заявник ОСОБА_6 направив поштою заяву до ТУ ДБР у м.Мелітополі про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину службовими особами правоохоронних органів Запорізької області та суддями.

Однак, співробітники ТУ ДБР у м.Мелітополі не виконали вимоги, передбачені ст.214 КПК.

Слідчий суддя дійшла висновку, що заява ОСОБА_6 не містить даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень. Підстави для внесення відомостей, викладених у його заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Разом з цим, дослідивши зміст повідомлення ОСОБА_6 від 11.08.2021 колегія суддів дійшла висновку, що воно не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурором ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366, 396 КК.

Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Адже зі змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_6 із рішеннями вищезазначених суддів та прокурора під час розгляду кримінального провадження щодо заявника за обвинуваченням його у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи і ухвалення щодо нього обвинувального вироку. Тим самим, ОСОБА_6 внесенням відомостей до ЄРДР про вчинення суддями і прокурором злочину намагається ревізувати обвинувальний вирок щодо себе у непередбачений законом спосіб.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: "Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду".

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Перевіряючи наявність підстав для зобов`язання уповноважених осіб Державного бюро розслідувань внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 від 11.08.2021 року колегія суддів зазначає таке.

Диспозиція ст. 364 КК передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб або спричинило тяжкі наслідки.

Зловживання владою або службовим становищем, яке здійснюється "всупереч інтересам служби" означає, що таке посягання заподіює шкоду тим інтересам, суспільним відносинам, благам, задля підтримання яких у нормальному стані запроваджена посада відповідної особи, а сама вона наділена службовими повноваженнями. Суспільні відносини, які виникають з приводу забезпечення виконання службовими особами своїх функції лише в інтересах служби, виступають основним об`єктом цього злочину.

Крім того, у ст. 364 КК міститься вказівка на наслідки службового зловживання (при цьому існує нерозривний зв`язок об`єкта злочину та його наслідків - наслідки вказують на те, який саме об`єкт порушено) яке показує, що цей злочин характеризується ще й додатковим обов`язковим об`єктом. Ним є права, свободи та інтереси окремих громадян або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб.

Отже, обов`язковою умовою застосування норми ст. 364 КК є завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб або тяжких наслідків.

Таким чином, об`єкт цього злочину складний, його порушення можна констатувати лише при заподіянні шкоди як основному, так і додатковому об`єктам.

За приписами ч. 3, 4 Примітки до ст. 364 КК істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Наявність чи відсутність наслідків, специфічних для кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК - заподіяння істотної шкоди або ж тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб є головною відмінністю між злочинами у сфері службової діяльності та дисциплінарними проступками. Якщо такі наслідки заподіяні - є підстави вважати, що вчинено злочин, а при їх відсутності слід констатувати наявність дисциплінарного проступку.

Заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення не містить обставин, які б свідчили про вчинення суддями та прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК, оскільки обов`язковою складовою у даному складі є заподіяння шкоди, яка має бути матеріальною та у причинному зв`язку із діями особи, щодо якої ставиться питання про притягнення до кримінальної відповідальності.

Твердження ОСОБА_6 про те, що в діях суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_7 мають місце ознаки вчинення злочину передбаченого ст. 366 КК «Службове підроблення», т.я. ними було складено та видано завідомо неправдивий офіційний документ у виді обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , також є безпідставним, оскільки зазначений вирок був предметом ретельної перевірки у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку. Давати даному документу іншу оцінку ні орган досудового розслідування, ні слідчий суддя не вправі.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник фактично не погоджується з діями та рішеннями суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_7 під час здійснення правосуддя та просить розпочати кримінальне провадження відносно цих осіб, не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, а також самостійно робить висновки про неправомірність ухваленого рішення за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, про які вказує ОСОБА_6 у своїй скарзі. Заявник висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних дій суддями та прокурором, ґрунтуючись лише на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій останніх.
Можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення так як підстава для притягнення судді до відповідальності. Відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді.
В скарзі відсутні передбачені ч.5 ст.214 КПК відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Оцінка поведінки судді щодо нього особисто не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.
Припущення заявника щодо неналежної поведінки суддів та прокурора ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про злочин обставин, оскільки злочинність дій суддів та прокурора не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
Тому викладені в заяві ОСОБА_6 відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК.
Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні скарги щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4