Справа №582/1259/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/876/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сватове Сватівського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини на кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник просить вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_11 покарання змінити, та призначити останньому за ст.. 126-1 КК України покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 місяців арешту.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання для виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що:

- призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення;

- за час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердне розкаяння, вибачався перед потерпілою в залі суду, визнав повністю її позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, хоча обсяг таких збитків не підтверджуються матеріалами справи, що також свідчить про його щире каяття;

- ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно з тих причин, що до Коровинської сільської ради надходили скарги від ОСОБА_9 , а скарги від інших мешканців села відсутні, у нього стійкі соціальні зв`язки, він проживає разом з вагітною дружиною і на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, хоча офіційно він і не працює, але має підсобне господарство, трактор, обробляє присадибну ділянку, є єдиним годувальником сім`ї, дружина перебуває у лікарні, і лише він доглядає за дітьми, крім того у ОСОБА_7 хворобливий стан здоров`я, однак на обліку у психіатра та нарколога він не перебуває.

На думку апелянта, за наявності усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, в межах санкції статті, однак цього не врахував і призначив покарання, яке хоча і не виходить за межі санкції, але за своїми видом та розміром є явно не справедливим через суворість та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і достатнім та необхідним, у даному випадку, для досягнення основної мети покарання - виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів, було б покарання у вигляді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення, в яких вказує на безпідставність та необґрунтованість її доводів, що судом, при призначенні обвинуваченому покарання, були враховані усі обставини, а також думка потерпілої і таке покарання, яке призначив ОСОБА_7 суд, за своїм видом та розміром є достатнім та справедливим, у зв`язку з чим просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняв психологічне насильство відносно до своєї тещі ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати позитивних емоцій, негативних переживань. Вона не має змоги вільно проживати у власному житлі, вільно пересуватися по ньому та достатньо харчуватись, тощо.

Так встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають в одному будинку ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_12 , їх спільні діти ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та його теща ОСОБА_9 , які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

15 грудня 2019 року, близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_7 протягом року за місцем спільного проживання, вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру (образи) по відношенню до своєї тещі ОСОБА_17 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю останньої. За вказані дії постановою Недригайлівськогоо районного суду Сумської області від 28 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді 30 годин громадських робіт.

Продовжуючи свої протиправні дії, 18 березня 2020 року о 22 год. 00 хв. та 23 год. 40 хв., ОСОБА_7 , повторно протягом року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив психологічне насильство (образи) по відношенню до своєї тещі ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності та погіршення життя потерпілої. За вказані дії постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії, 20 серпня 2020 року о 01 год. 00 хв., 24 серпня 2020 року о 01 год. 58 хв., 29 серпня 2020 року о 18 год. 00 хв., 29 серпня 2020 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 , повторно протягом року, перебуваючи за місцем свого проживання в за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив психологічне насильство (образи) по відношенню до своєї тещі ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я втрати працездатності та погіршення життя потерпілої. За вказані дії постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин громадських робіт.

Не зупиняючись на вчиненому, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства відносно своєї тещі ОСОБА_9 , 11 листопада 2020 року близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , повернувшись додому з смт. Недригайлів з судового засідання з приводу вчинення ним домашнього насильства, де його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, знову вчинив конфлікт із тещею. Маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, він почав ображати останню, кричати, виражаючись в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а саме погрожував забити молотком, бив речі в будинку, скидав продукти харчування належні ОСОБА_9 в одну купу та засипав їх пральним порошком, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та порушив її спокій, через що остання, побоюючись погроз та агресивного стану ОСОБА_7 була змушена втекти з власного дому та ночувати у знайомої, а на наступний день зовсім покинути власне житло та переїхати жити до родичів. Дані агресивні дії ОСОБА_7 відбувалися на очах у малолітніх дітей.

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала психологічного насильства, яке виразилось в словесних образах та погрозах фізичного насильства (розправи), що викликали у останньої психологічні, фізичні страждання та погіршення якості її життя.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд даного кримінального провадження було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, що в апеляційній скарзі не оскаржуються, апеляційному перегляду не підлягають.

І крім того, враховуючи правову позицію викладену в постанові другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 лютого 2021 року справа №583/3295/19 (провадження №51-6189 км 20 ) колегія суддів не вбачає підстав виходити за межі апеляційних вимог та перевіряти законність зазначеного вироку щодо наявності і цій справі обставин щодо подвійного провадження в рамках кримінального та адміністративного права.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного судом ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом було враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно не працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, оскільки до виконавчого комітету сільської ради неодноразово надходили скарги про сімейні сварки, які вчиняв останній. Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом було враховано і те, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та що його дружина на час розгляду справи була вагітна, також, був врахований і стан здоров`я обвинуваченого, а саме, наявність у останнього певного захворювання.

Відповідно до ст. 66 КК України, судом не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом було визнано вчинення злочину відносно особи похилого віку та щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Таким чином, за наявності вищезазначених обставин, суд дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про необхідність призначення обвинуваченому покарання, в межах санкції ст. 126-1 КК України, у виді арешту строком на 2 місяці, і підстави для визнання такого покарання суворим відсутні, при тому, що санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом не було враховано, що останній щиро розкаявся, вибачався перед потерпілою в залі суду, визнав повністю її позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при повному визнанні обвинуваченим своєї вини, не знайшло свого підтвердження його щирого каяття у вчиненому, яке передбачає, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

При цьому, судом було враховано, що протягом судового розгляду ОСОБА_7 жодним чином не висловив щирого жалю з приводу скоєного, не просив вибачення у потерпілої, не відшкодував, навіть частково, завдану шкоду, також враховано, що потерпіла ОСОБА_9 продовжує проживати у родичів та боїться повертатися у власне житло до місця свого постійного проживання.

Таким чином, матеріали кримінального провадження доказів щирого розкаяння обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не містять і таких доказів апеляційному суду також надано не було.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується незадовільно з тих причин, що до Коровинської сільської ради надходили скарги від ОСОБА_9 , а скарги від інших мешканців села відсутні, то такі доводи є необґрунтованими за наявності того, що у довідці-характеристиці Коровинської сільської ради зазначено, що впродовж останніх років неодноразово надходили скарги та повідомлення про сімейні сварки, які вчиняв ОСОБА_7 , а з наявного в матеріалах провадження витягу з «Армор» вбачається, що з приводу вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства зверталися мешканці с. Коровинці, за місцем проживання останнього.

Таким чином, доводи апелянта про те, що достатнім для ОСОБА_7 було б покарання у вигляді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження свого підтвердження не знайшли, а тому, враховуючи мету покарання, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом покарання є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вказаний вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4