Дата документу 11.10.2021 Справа № 333/766/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1319/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/766/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

02 травня 2019 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_9 прийшов до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 , яку представив потерпілій ОСОБА_10 , котра проживала за вищевказаною адресою, як його нову співмешканку, внаслідок чого між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник конфлікт, який з перервами тривав декілька годин.

Приблизно о 14-00 годині того ж дня, коли ОСОБА_10 знаходилась на підлозі в коридорі вищевказаної квартири, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, маючи умисел на спричинення тілесних пошкоджень на ґрунті раптово виниклого конфлікту через ревнощі, нанесла ногою не менше чотирьох ударів потерпілій в область обличчя та голови, чим спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: забоїв головного мозку із геморагічним просякненням у правiй гемiсфері мозочка та правій лобній долі; гострої субдуральної гематоми праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликала здавлення головного мозку та дислокаційний синдром); геморагічного нашарування за ходом намету мозочка; уламкового переламу спинки носа; переламу стінки решiтчастого лабіринту зі зміщенням кісткових уламків; підапоневротичної гематоми лобної дiлянки голови праворуч, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, цивільний позов та речовий доказ.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та направити кримінальне провадження на досудове розслідування. Свої вимоги мотивувала тим, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої не відповідає дійсності, адже матеріали провадження містять істотні суперечності. Зокрема потерпіла надавала різні покази, посилаючись на порушення пам`яті. Під час досудового розслідування потерпіла стверджувала, що її бив ОСОБА_9 . В подальшому потерпіла категорично заявила про те, що ОСОБА_9 в той день тілесних ушкоджень їй не спричиняв. Між тим, відповідно до вагової комплекції усіх учасників конфлікту є велика імовірність вважати, що саме ОСОБА_9 наносив удари потерпілій, оскільки про те, що її б`є чоловік вона відразу повідомила за викликом поліції, проте згодом змінила свою позицію. Відтак вина ОСОБА_8 нічим не доведена, оскільки окрім суперечливих показів потерпілої та ОСОБА_9 , інших доказів вини обвинуваченої не має. Також суд безпідставно задовольнив позовні вимоги потерпілої, оскільки обвинувачена не наносила потерпілій тілесних ушкоджень, а тому вимоги позову є недоведеними та необґрунтованими. Крім того, обвинувачена раніше не судима, оскільки всі її судимості погашені, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, страждає на тяжкі захворювання. А тому у суду були всі підстави для застосування ст.ст.69, 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, зроблено з дотриманням ст.23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілої ОСОБА_10 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що 02.05.2019 року приблизно о 12-00 годині у квартиру, де вона проживала разом із малолітнім сином та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов останній з ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_9 повідомив, що обвинувачена є його новою коханкою, тому буде мешкати разом з ними. Так як вона на це не погодилася, між нею та ОСОБА_9 виник конфлікт. Після цього, вони усі разом сиділи на кухні та вживали спиртні напої. Через деякий час, ОСОБА_8 вийшла з кухні і вона також вирішила вийти на балкон, але зіткнулася з обвинуваченою у коридорі, де між ними виник конфлікт. В ході цього конфлікту спочатку вона штовхнула ОСОБА_8 , а потім остання її штовхнула у грудну клітину, а потім потягла її за волосся, від чого вона впала на підлогу та вдарилася потилицею, але не сильно. Після цього вона свідомість не втратила і коли вже лежала, ОСОБА_8 нанесла їй ногою близько п`яти ударів в праву скроневу область голови, від чого вона втратила свідомість та прийшла до тями лише тоді, коли на неї ОСОБА_9 вилив воду.

Раніше вона дійсно надавала інші показання, так як в неї пам`ять повертається поступово. На цей час вона більше пам`ятає, ніж коли проводилося досудове розслідування. Раніше на досудовому розслідуванні пояснила слідчому, що її бив ОСОБА_9 , так як вона це лише припускала, враховуючи, що останній її бив раніше до подій кримінального правопорушення. Проте на цей час вона категорично заявляє, що ОСОБА_9 в той день тілесних ушкоджень їй не спричиняв.

Обвинувачений ОСОБА_9 , кримінальне провадження щодо якого за ч.1 ст.126 КК закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК, в судовому засіданні підтвердив, що коли потерпіла лежала на підлозі обвинувачена била її ногою в область голови. Всього обвинувачена нанесла 3-5 ударів ногою в область голови. Після чого він відтягнув ОСОБА_8 від потерпілої.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав пояснення про те, що в день кримінального правопорушення до нього на телефон подзвонила обвинувачена з телефону ОСОБА_9 та повідомила, що вона побила ОСОБА_10 та запропонувала зустрітися у кафе. Коли він зустрівся в кафе з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , остання почала хвалитися як вона «худенька та маленька поклала ОСОБА_12 ». ОСОБА_8 розповіла йому, що бійку спровокувала саме потерпіла, але вона (обвинувачена) ухилилася від удару, а потім так вдарила ОСОБА_10 , що остання впала на підлогу. В цей час по розповіді обвинуваченої, ОСОБА_9 знаходився на кухні та розмовляв зі своєю бабусею.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколом слідчого експерименту 13.02.2020 року за участю свідка ОСОБА_9 , під час якого останній пояснив та показав кількість ударів, нанесених ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 02.05.2019 року, їх механізм нанесення та локалізацію, розташування обвинуваченої та потерпілої перед та під час спричинення тілесних ушкоджень;

- даними висновку експерта №1070МД від 13.12.2019 року, відповідно до якого відкрита черепно-мозкова травма: забої головного мозку тяжкого ступеню зі здавленням гострою субдуральною гематомою (об`ємом 180 мл), дислокаційний синдром, перелом латеральної стінки решiтчатої кістки ліворуч, перелом кісток носу, забій м`яких тканин голови, рани в ділянці верхньої губи та лобній ділянці, синець в лівій навколо вушній ділянці (за наданою медичною документацією) у ОСОБА_10 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

- висновком судово-медичної комісії №483/к від 26.12.2019 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: забоi головного мозку із геморагічним просякненням у правій гемiсфері мозочка та правій лобній долі. Гостра субдуральна гематома праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликала здавлення головного мозку та дислокаційний синдром). Геморагічні нашарування за ходом намету мозочка. Уламковий перелом спинки носа. Перелом стінки решітчастого лабіринту зі зміщенням кісткових уламків. Підапоневротична гематома лобної ділянки голови праворуч. «Забоi та садна голови» (без зазначення кількості та локалізації).

Всі виявлені на тілі ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупоi травми, тобто від дії тупих твердих предметів, індивідуалізуючи ознаки яких в ушкодженнях не відобразилися. Прояви травми, вказані у п.1. цих підсумків, у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, виходячи з їх характеру та локалізації утворилися не менш ніж від чотирьох окремих травматичних впливів.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченою кримінально-караного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів та недовіряти показам потерпілої, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника. Адже покази потерпілої отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно покладені судом у вирок. Потерпіла попереджалася судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Крім того, покази потерпілої узгоджуються із сукупністю інших доказів у справі.

Та обставина, що під час досудового розслідування потерпіла зазначала про те, що тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_9 не дає підстав недовіряти її показам, наданим в судовому засіданні. Зміна потерпілою показів була зумовлена наявністю у неї численних тяжких травм голови, які вплинули на пам`ять. Між тим, в судовому засіданні потерпіла зазначила про покращення стану її пам`яті та однозначно і категорично наполягала на тому, що тяжкі тілесні ушкодження їй були заподіяні саме обвинуваченою ОСОБА_8 .

Доводи захисту про те, що відповідно до аудіо запису архіватора служби «102» потерпіла під час виклику працівників поліції зазначила про те, що її б`є ОСОБА_9 , висновків суду про доведеність вини обвинуваченої не спростовують. Адже такий факт мав місце ще до того, як ОСОБА_8 нанесла удари ногами по голові потерпілій.

Отже при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

З цих же підстав колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне часткове задоволення цивільного позову потерпілої, адже факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченою підтверджено в повному обсязі.

Розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій було визначено судом з урахуванням тяжкості наслідків вчиненого злочину, ступеня вини обвинуваченої, характеру, обсягу та ступеню моральних страждань, заподіяних потерпілі, ступінь вимушених змін у її життєвих обставинах, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Призначений розмір відшкодування відповідає ступеню завданих потерпілій моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до тяжких злочинів; обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд не встановив.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності, проте на шлях виправлення не стала та знову вчинила злочин, який є тяжким, офіційно не працевлаштована.

Обставини, на які посилалася захисник в своїй апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та вони стали підставою для призначення ОСОБА_8 мінімально можливого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, зазначеної в санкції ч.1 ст.121 КК, згідно зі ст.69 КК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже кримінально-правова норма, передбачена ч.1 ст.69 КК, визначає підставу для такого призначення покарання. Ця норма може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто підставою її застосування є встановлення судом хоча б однієї обставини, що пом`якшує покарання, та принаймні однієї обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, жодної обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, колегією суддів не встановлено. Обставини, на які посилалася сторона захисту, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК. Призначене обвинуваченій покарання колегія суддів вважає пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів також погоджується із висновком районного суду про відсутність правових підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Адже за встановлених у даному кримінальному провадженні обставин застосування до обвинуваченої інституту умовного звільнення буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченій за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4