Справа № 289/2017/20
Номер провадження 1-кп/289/34/21
УХВАЛА

06.10.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки строк дії попередньої ухвали, якою йому продовжено цей запобіжний захід, закінчується 17 жовтня 2021 року. У свою чергу, остання зазначила, що судове провадження по даній справі не закінчено, а ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченого саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник заперечували проти клопотання прокурора, оскільки вважають його безпідставним, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також у зв`язку із зверненням до суду ОСОБА_6 з повідомленням про можливість забезпечення ним місця проживання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За приписами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, або іншим чином впливати на дієвість кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.
Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, обвинувачений не є особою похилого віку, відсутні відомості про наявність у нього тяжких захворювань чи інвалідності. Також судом враховується відсутність зареєстрованого місця проживання обвинуваченого; відсутність постійного місця роботи; відсутність міцних соціальних зв`язків, що свідчить про можливість обвинуваченим в будь-який момент залишити фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; можливість переховування від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Подане ОСОБА_6 повідомлення, згідно якого він, як власник житла, може забезпечити обвинуваченого місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , суд оцінює критично, оскільки у обвинуваченого та ОСОБА_6 відсутні родинні відносини, що ставить під сумнів міцність соціальних зв`язків за цим місцем проживання. При цьому вказану обставину суд враховує в сукупності з іншими вищезазначеними обставинами, що виправдовують застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу останньому з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, а клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення, так як ризики, які стали підставою для обрання йому цього запобіжного заходу та його продовження, на даний час не зникли та продовжують існувати.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Водночас, суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 про можливість внесення застави, у визначеному ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, після сплати якої він буде звільнений з-під варти та вважатиметься таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Отже, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Термін дії запобіжного заходу рахувати з дня закінчення терміну встановленого ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2021 року, тобто по 16 грудня 2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.
Копію даної ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» для виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1