КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4696/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року задоволено клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , перебувають у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_10 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з забороною користування, розпорядження та відчуження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, власник майна зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна є необґрунтованим, а ухвалу слідчого судді такою, що винесена без урахування усіх обставин справи та детального їх дослідження.

ОСОБА_6 не є учасником відповідного кримінального провадження та жодним чином не пов`язана з подіями, які розслідуються у рамках даного кримінального провадження. Із тексту клопотання та оскаржуваної ухвали жодним чином не простежується зв`язок між вчиненими кримінально-протиправними діями та особою ОСОБА_6 . Остання не є зареєстрованою на відповідних біржах, торгових платформах з продажу криптовалюти, ніколи не мала жодних справ з криптовалютами, їх трейдингом, тощо.

Апелянт зазначає, що вона є законним власником нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, серія та номер: 68, укладеним 26.01.2017 року приватним нотаріусом Обухівського району Київської області ОСОБА_11 . Згідно договору оренди від 07.05.2020 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , відповідне майно передане у тимчасове користування.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що розгляд клопотання прокурора відбувався без її повідомлення, як власника майна, а про існування такого обтяження, а натомість і оскаржуваної ухвали стало відомо під час моніторингу ДРРПНМ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апелянт зазначив, що клопотання слідчого було розглянуто слідчим суддею без повідомлення власника майна або його представника. 22.07.2021 року за результатами перегляду Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, власнику майна стало відомо, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року було накладено арешт на належне їх нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів провадження, копію оскаржуваної ухвали власником майна отримано не було, натомість, міститься клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження представником ОСОБА_10 , згідно якої останній ознайомлений з матеріалами провадження 23.07.2021 року та вважав за необхідне повідомити власника арештованого майна про накладений арешт. Апеляційну скаргу було подано ОСОБА_6 23.07.2021 року, як вбачається з рекомендованого повідомлення, наявного на конверті. Вказане свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, у зв`язку з чим такий строк поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Головному слідчому управлінні Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження №0001091 від 05.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань становить інформація від компетентних органів Республіки Корея, відносно злочинної діяльності групи осіб, які використовуючи віддалене кероване шкідливе програмне забезпечення « FlawedAmmyy RAT », отримали доступ до «AD» (ActiveDirectory - віддалене керування комп`ютером у операційній системі «Microsoft») серверів корейських компаній, та як наслідок подальшого розповсюдження шкідливої програми-вимагача «Clop» для блокування інформації та подальшого витребування викупу за розблокування інформації.

Кібератаки на чотирьох корейських компаніях відбувались з 13.02.2019 року по 22.02.2019 року, внаслідок чого було заблоковано 810 внутрішніх серверів та персональних комп`ютерів.

Органом досудового розслідування зазначено, що вказана кібератака здійснювалась із серверу, який закріплений за ІР-адресою: НОМЕР_1 та належить хостінг - провайдеру ТОВ «ІТЛ», який фактично знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Московський, буд.124/ 5.

Зазначено, що ОСОБА_10 має відношення до вчинення фінансових операцій та інших угод з грошовими коштами та іншим майном, здобутих завідомо злочинним шляхом, а саме ОСОБА_10 , не маючи офіційних доходів, які співрозмірні з його

видатками, купує у свою приватну власність транспортні засоби, цінне нерухоме майно, земельні ділянки та інше, таким чином ОСОБА_10 своїми діями, спрямовує на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння.

Так, з метою легалізації доходів здобутих злочинним шляхом ОСОБА_10 придбав та зареєстрував на підставну особу ОСОБА_13 , об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

За відомостями отриманими від компетентних органів Республіки Корея та Департаменту кіберполіції Національної поліції України установлено, що до вчинення кримінального правопорушення також причетний: ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має у користуванні криптогаманці в біржі Binance, на які надходили кошти за розблокування інформації.

Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_10 має відношення до вчинення фінансових операцій та інших угод з грошовими коштами та іншим майном, здобутих завідомо злочинним шляхом, а саме ОСОБА_10 , не маючи офіційних доходів, які співрозмірні з його видатками, купує у свою приватну власність транспортні засоби, цінне нерухоме майно, земельні ділянки та інше, таким чином ОСОБА_10 своїми діями, спрямовує на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння.

Так, з метою легалізації доходів здобутих злочинним шляхом ОСОБА_10 придбав та зареєстрував на підставну особу ОСОБА_6 нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично і проживає сам.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними побудованими за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 .

Фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що даний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_6 отримала у володіння за кошти, здобуті в результаті вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, тобто вони набуті кримінально протиправним шляхом, а також, останній міг використовувати їх під час вчинення злочину та відповідно дане житло відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

15.06.2021 року постановою слідчого майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

25.06.2021 року прокурор відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та перебувають у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_10 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з забороною користування, розпорядження та відчуження.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року задоволено клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , перебувають у фактичному володінні та користуванні

ОСОБА_10 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з забороною користування, розпорядження та відчуження.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і спів розмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону не дотримався.

Розглянувши клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0001091 від 05.11.2020 року, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, а також спеціальної конфіскації майна.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме: витягу з ЄРДР від 05.11.2020 року, у кримінальному провадженні № 0001091 жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Накладення арешту на майно, зазначене у резолютивній частині ухвали, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження, відомості про що у даному випадку в матеріалах кримінального провадження відсутні.
За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

До того ж, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій, або набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником вищевказаного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , яка набула вказане право власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 68, виданий 26.01.2017 року. А події, які розслідуються у кримінальному провадженні датуються лютим 2019 року. Таким чином, вказаний будинок був придбаний власником майна задовго до початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001091, а отже не може бути таким, що набутий за кошти, здобуті злочинним шляхом.
Вказане, в свою чергу, свідчить, що слідчий суддя в оскаржувальній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вищевикладені обставин, на думку колегії суддів, свідчать про однобічність, неповноту і формальність судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 і перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_10 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з забороною користування, розпорядження та відчуження, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , - відмовити.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4