Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000435 від 20 липня 2018 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Костопільського районного суду Рівненської областівід 26 січня 2021 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антопіль, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської областівід 26 січня 2021 року визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.
Скасовано арешт на автомобіль марки "ГАЗ 32213" реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 05.06.2019 року.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 8434,10 грн покладено на обвинуваченого та стягнуто в дохід держави.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Костопільської районної ради для перерахування Костопільській ЦРЛ до ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Костопільської районної ради для перерахування Костопільській ЦРЛ 3 634,98 (три тисячі шістсот тридцять чотири гривень 98 копійок) грн.
Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3288,66 (три тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 66 копійок) грн. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 20 липня 2018 року, приблизно о 14 год. керуючи належним ОСОБА_10 частково несправним транспортним засобом, а саме система рульового керування, автомобілем марки "ГАЗ 32213", номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 56 км/год по головній дорозі - вул. Рівненська в м. Костопіль Рівненської області, у напрямку кільцевого перехрестя вул. Проектова, проявив неуважність до дорожньої обстановки та допустив зіткнення з велосипедом, яким керував ОСОБА_8 , на правій (відносно руху у напрямку вул. Проектова, м. Костопіль, Рівненська область) смузі руху проїзної частини вул. Рівненської, а саме, на відстані приблизно 0-0,4 м від дорожньої розмітки 1,5 та на відстані приблизно 41 м від електроопори №8, який рухався в попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я тілесні ушкодження.
У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_6 чинних пунктів п.2.3 (б), п.12.3, п.31.4.2 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2001 року №1306 "Про Правила дорожнього руху".
У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 покликається на м`якість призначеного покарання.
Вказує, що йому повністю не відшкодовані всі його витрати, які він поніс у зв`язку з ДТП.
Зазначає, що визначені судом суми в рахунок відшкодування йому матеріальної і моральної шкоди є недостатніми.
Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської областівід 26 січня 2021 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України та приначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути з обвинуваченого 20228, 24 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого і його представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого з приводу вирішення питання в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальних витрат і висловив думку щодо призначення нового розгляду в цій частині в порядку цивільного судочинства, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставності застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає, що вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має сім`ю, виховує і утримує п`ятеро малолітніх дітей. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - щире каяття в судовому засіданні та часткове відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.За наведеного суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді обмеження волі без призначення додаткового покарання.

З огляду на викладене, не підлягають задоволенню апеляційні вимоги потерпілого щодо збільшення обвинуваченому міри покарання, оскільки воно за своїм розміром є пропорційним і співмірним вчиненому.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України, зокрема, судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який в судовому засіданні запевнив суд, що усвідомив свою вину у вчиненому, його особисте ставлення до вчиненого та обставини, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що до кримінальної відповідальності не притягувався, умислу у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, у обвинуваченого не було, характеризується добре, а також наявність на утриманні п`ятеро малолітніх дітей. За наведеного, суд прийшов до переконливого висновку щодо необхідності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та можливості виправлення і перевиховання останього без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом відповідного іспитового строку, передбаченого законом.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні, встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, який має стійкі соціальні зв`язки, в судовому засіданні апеляційної інстанції просив вибачення у потерпілого, наголошував, що щиро розкаюється у вчиненому, зобов`язувався поступово виплачувати завдану шкоду потерпілому по мірі можливості, в силу того, що має на утриманні шестеро малолітніх дітей і є єдиним годувальником у сім`ї, отримуючи 8000 грн. заробітної плати, обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування шкоди, беручи до уваги життєві обставини самого обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильності застосування стосовно ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України,буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Разом з тим, згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, зокрема щодо відшкодування матеріальної шкоди, потерпілого ОСОБА_8 , він не відповідає приписам ст.370 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим було подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 20228,24 грн. та моральної шкоди - 100 000 грн.

Вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні здійснюється з додержанням вимог ст.ст.127-129 КПК України.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про цивільний позов.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Також однією з основних засад кримінального провадження є гарантовані ст.22 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За зазначеними принципами кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В порушенні зазначених вимог закону, судом першої інстанції при ухваленні вироку та частковому задоволенні цивільного позову потерпілого, зокрема, щодо відшкодування матеріальної шкоди, не надано належної оцінки наданим потерпілим доказам щодо понесених витрат, зокрема, фіскальним та товарним чекам, а також не вжито відповідних заходів щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування відповідних обставин, що мають важливе значення для встановлення істини у справі, не сприяв позивачу в реалізації ним можливості збирання необхідних доказів.

Так, приймаючи рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 3288, 66 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до оскаржуваного вироку, суд посилався на долучені потерпілим чеки, прийняті судом як докази на підтвердження розміру понесених витрат в період перебування потерпілого на лікуванні з 20.07.2018 року по 03.08.2018 року, обмежившись покликанням на аркуші провадження 27-37, без наведення відповідного мотивування прийнятого рішення.

Як вбачається з вироку, на що наголошує і сторона обвинувачення, судом взагалі не взято до уваги частину долучених до позовної заяви доказів щодо підтвердження загальної суми понесених матеріальних збитків - 20228, 24 грн., покликаючись, що інші витрати в сумі 16 939,58 суд не приймає, оскільки потерпілим не надано належних доказів, що такі витрати пов`язані з лікуванням травми, отриманої в результаті ДТП, яка сталася 20.07.2018 року, інші чеки на придбання ліків, що долучені до цивільного позову, датовані часом після перебування потерпілого в лікарні та низької якості, потерпілий не надав суду доказів на підтвердження того, що він продовжує лікування. Поряд з цим, як вбачається з долучених до позовної заяви фіскальних та товарних чеків потерпілим ставилась вимога щодо відшкодування понесених матеріальних витрат, зокрема, у зв`язку з пошкодженням велосипеда та придбанням ортопедичного матраца. З приводу зазначених вимог судом взагалі не надано будь-якої правової оцінки.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, вказують на неповноту судового розгляду, що позбавляє апеляційний суд можливості прийняти відповідне рішення відповідно до повноважень, визначених ст. 407 КПК України та є підставою, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.409, ч.1 ст. 410 КПК України, для призначення нового судового розгляду цивільних позову щодо відшкодування матеріальної шкоди у тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Поряд з цим при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд виходив з вимог ст. 23 ЦК України, прийнявши до уваги характер скоєного кримінального правопорушення, фізичний біль та психологічні страждання, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 в зв`язку не тільки з отриманими ушкодженнями, а й в зв`язку з лікуванням. За вказаних обставин, з врахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, беручи до уваги характер порушення законного права на життя та здоров`я, глибини душевних страждань потерпілого та матеріального становища обвинуваченого, суд обґрунтовано визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

За наведеного визначена судом сума, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди є співмірною, тому вважати рішення в цій частині необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає. Інших доводів, які б вказували на обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в повному заявленому потерпілим обсязі, ані в апеляційній скарзі, ані в цивільному позові не наведено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Костопільського районного суду Рівненської областівід 26 січня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної шкоди скасувати і призначити новий розгляд даного позову в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок Костопільського районного суду Рівненської областівід 26 січня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3