ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2032/21 Справа № 196/512/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000082 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в.о. начальника Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плавещина, українця, освіта середня, не працює, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого :
-31.10.2019 року Петриківським райсудом по ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України випробувальний строк на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання покарань призначених за цим вироком та вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в залі суду.
Строк тримання під вартою ОСОБА_7 вирішено рахувати із 13 травня 2021 року до вступу вироку в закону силу.
Знято арешт який був накладений 19.02.2019 року ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області на металевий ланцюг для бензопили та бензопилу марки «Форте» червоного кольору, які належать ОСОБА_7 .
Вирішено долю речових доказів у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, 13 лютого 2019 року близько 13-00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи агресивно налаштованим взявши з собою бензопилу марки «Форте» червоного кольору, пішки прибув до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_11 , де в приміщенні житлового будинку, в той час знаходилася ОСОБА_11 разом з трьома малолітніми онуками: ОСОБА_12 , 2011 р.н., ОСОБА_13 , 2013 р.н. та ОСОБА_14 , 2015 р.н.

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 , з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моральності, розуміючи, що в приміщенні будинку знаходяться малолітні діти та ОСОБА_11 , безпричинно став висловлюватися на адресу останніх нецензурною лайкою.

Не реагуючи на неодноразові умовляння ОСОБА_11 заспокоїтись ОСОБА_7 , продовжуючи демонструвати зневагу та зверхність до оточуючих, продовжуючи далі висловлюватися нецензурною лайкою та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та виражаючи явну неповагу до суспільства, запустив двигун бензопили марки «Forte» червоного кольору та тримаючи її обома руками, почав пиляти нею вхідні дерев`яні двері до житлового будинку. В ході пиляння вхідних дверей, ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував всім присутнім в будинку особам протиправно позбавити їх життя, застосувавши вищевказану бензопилу, чим створював реальну загрозу для життя та здоров`я осіб, які були в середині вказаного будинку.

Внаслідок пиляння вхідних дверей, з бензопили марки «Форте» зіскочив цепок та застряг у пошкоджених вхідних дверях, проте, ОСОБА_7 не припиняючи протиправних дій, взяв до рук дерев`яну палицю, яку знайшов на території даного домоволодіння вибив нею вікно у вказаному будинку та знову взявши до рук бензопилу марки «Форте» червоного кольору, проник через пошкоджене ним вікно до середини будинку.

В цей час ОСОБА_11 , разом з малолітніми онуками, побоюючись, що ОСОБА_7 знаходиться у збудженому стані та може спричинити їй та онукам тілесні ушкодження, вибігла разом з дітьми з приміщення житлового будинку у напрямку домоволодіння сусіда ОСОБА_15 .

Однак, ОСОБА_7 продовжуючи демонструвати зневагу та зверхність до оточуючих, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та з хуліганських мотивів, почав наздоганяти ОСОБА_11 та її онуків, при цьому підіймаючи руками догори заведену бензопилу при цьому викрикуючи, що всіх повбиває, прагнучи продемонструвати грубу силу та жорстокість.

Вказані агресивні дії та висловлювання ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та малолітні діти сприйняли як явну погрозу, оскільки розуміли, що вказаною бензопилою можливо нанести тілесні ушкодження несумісні з життям, що викликало у них сильне хвилювання та стрес.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що він має шестеро дітей, які перебувають на його утриманні, щиро розкаявся у вчиненому, матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі.
Крім того, обвинувачений зазначає, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не були допитані судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження тому, що висновок суду про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин вказаних у вироку, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Покази обвинуваченого підтверджені очевидцем обставин ОСОБА_18 , який послідовно пояснював, що в той день на запрошення ОСОБА_19 вони заготовляли дрова в лісопосадці і з цією метою він брав з собою бензопилу «Форте», там вони вживали спиртні напої і перед 13 годинами, перебуваючи в доброму гуморі, він повертався до дому, проходячи мимо двору, де проживала мати його співмешканки ОСОБА_11 з його малолітнім сином та іншими дітьми ( він біологічний батько, але дитина на нього не зареєстрована). З метою забрати дитину до дому він зайшов в двір ОСОБА_20 , з якою були неприязні відношення. Він почав стукати в двері, а коли ОСОБА_11 дверей не відчинила він вирішив випиляти отвір в дверях з метою відчинити двері і забрати сина. З цією метою він завів бензопилу і почав пиляти двері. Під час цього з бензопили зірвався цепок і пилка заглохла. Ніякої мети спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_11 чи дітям у нього не було. Вину визнає частково тому, що дійсно був в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою, пошкодив майно, тобто скоїв злочин, передбачений ч 1 ст.296 КК України. Обвинувачений щиросердно розкаявся, відшкодував шкоду, поверненням дверей, потерпіла ОСОБА_11 претензій матеріального характеру до нього немає.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим винним у вчиненні злочину та призначено покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років. Вирок Петриківського районного суду від 31.10.2019, прошу виконувати самостійно, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Петриківського районного суду 31.10.2019 року за ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Проте, суд першої Інстанції, в порушення зазначених вимог кримінального законодавства визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Крім того, суд при призначенні покарання, не врахував суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченими злочину, його зухвалість та всіх даних про особу обвинуваченого. При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, в судовому засіданні ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині не визнав та вживав заходів, щоб уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.
В ході судового розгляду обвинувачений жодним чином не вжив заходів щодо каяття у вчиненому ними злочину або відшкодування потерпілій будь-якої матеріальної чи моральної шкоди. При цьому, судом встановлено відсутність обставин які пом`якшують покарання ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, його захисник підтримав думку обвинуваченого.
Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку ля прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду.
Так, судом першої інстанції визнано в повному обсязі доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України на підставі досліджених у судовому засіданні і наведених у вироку в їх сукупності доказів та кваліфіковано його дії як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, з чим колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на наведені вище правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.
Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к), для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він прийшов до житлового будинку матері своєї співмешканки ОСОБА_11 , щоб забрати свого шестимісячного сина, в руках в нього була бензопила, якою він пиляв дерева в лісопосадці. Він почав стукати в двері і вікна, але йому ніхто не відповідав і так як двері були закриті із приміщення за ланцюг він подумав, що будинку були ОСОБА_20 із дитиною, після чого він електропилою зробив дірку у вхідних дверях, але в приміщення будинку не заходив і пішов додому. Потерпіла з ним не розмовляла і він її взагалі не бачив, вважає, що вона його оговорює так як між ними давні неприязні відносини.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції не було спростовано доводи обвинуваченого про те, що між ОСОБА_7 та матір`ю своєї співмешканки ОСОБА_11 були давні неприязні відносини, у зв`язку з чим, коли він стукав в двері та вікна будинку, ніхто не відповідав, хоча двері були закриті із приміщення на ланцюг, що свідчить про те, що в будинку була матір своєї співмешканки з дитиною.
Так, суд першої інстанції не перевірив чи свідчать обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого, а саме те, що він почав пиляти бензопилою вхідні дерев`яні двері до житлового будинку, була зумовлена особистою неприязню до матері своєї співмешканки ОСОБА_11 , а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Таким чином, судом не було встановлено наявність будь-якого виду умислу в діях ОСОБА_7 , мотив та мету його дій, з чого вбачається, що суд належним чином не з`ясував обставини, що характеризують суб`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення.
Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що ч. 4 ст. 296 КК України передбачено кваліфікований вид хуліганства - вчинення його, зокрема, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому, вказані предмети у змісті кримінального закону передбачено як альтернативні.
Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.
Проте, суд першої інстанції взагалі не перевіряв, для яких цілей обвинуваченим застосовувалася бензопила марки «Форте», для чого вона була в нього в руках, та чи була вона підготовлена саме для того, щоб пиляти нею вхідні дерев`яні двері до житлового будинку. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року справа № 749/1092/16-к.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що у ході судового розгляду не було встановлено, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, події кримінального правопорушення, мотиву злочину.
Отже, вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на поспішне вирішення питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 .
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить зазначене порушення судом вимог ст. 370 КПК України, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, дати їм належну оцінку та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в розумінні ст. 370 КПК України.
У зв`язку з тим, що вирок суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризиків переховування ОСОБА_7 від суду, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, та дані про його особу, який раніше був неодноразово судимий за умисні злочини, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в.о. начальника Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але не більше як на 60 днів.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4