КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, є громадянином України, з вищою освітою, не одружений, директор ТОВ «Асгар», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. 2 ч. 3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України,

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на поруки, задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року включно, відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої у порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ухвали, слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. 2 ч. 3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного,прийшов до висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовитиу задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У випадку, якщо суд прийде до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також про наявність одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистої поруки гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_10 або цілодобового домашнього арешту.

Як вказує сторона захисту, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі абстрактно зазначає, що нібито надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 . При цьому в постановленій ухвалі слідчий суддя не конкретизує, які саме документальні докази підтверджують обґрунтованість підозри.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру, серед інших статей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України. Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 255 КК України, з урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 23 грудня 2005 року, з повідомлення про підозру ОСОБА_6 не вбачається будь-яких підтвердженихфактів створення та керівництва злочинною організацією, а такі твердження ґрунтуються виключно на надуманій версії органу досудового розслідування.

Також, з повідомлення про підозру не вбачається факт того, що підозрюваний усвідомлював факт існування злочинної організації, свідомо в неї вступав та вчиняв певні дії. Викладені в повідомлені про підозру обставини прямо не підтверджуються документальними доказами.

Крім того, підозрювані під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000289 допитані не були та жоден з них не зазначав той факт, що вони були обізнані про існування злочинної організації та свідомо брали в ній участь.

Враховуючи вищезазначене, вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206 та ч. 4 ст. 189 КК України злочинною організацією також неможливе.

Що стосується інкримінування підозрюваному кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, захисник зазначає, що ознаками вказаного кримінального правопорушення, за винятком його вчинення організованою групою, є майнова шкода в особливо великих розмірах та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Однак, з матеріалів досудового розслідування не вбачається фактів проведення жодних експертиз стосовно тяжкості тілесних ушкоджень, а також будь-яких відомостей про заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Захисник, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Selahattin Demirta§ v. Turkey», «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», «Гюзель Ердагьоз проти Туреччини», вказує, що обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання недостатньо.
За таких обставин, повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є необгрунтоване та таке, що порушує основоположні права та свободи людини, передбачені ст. 21, 28, 29 Конституції України.
Також в обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що жодного доказу на підтвердження існування ризиків щодо ОСОБА_6 сторона обвинувачення не надала. Будь-які перераховані слідчим ризики є надуманими та на теперішній час не існують.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, апелянт вказує, що слідчий послався на тяжкість інкримінованих злочинів, як на самостійну підставу, а також на мотив підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Однак, на думку захисту, таке посилання було безпідставним та не заслуговувало на увагу оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини по справі «Латальє проти Франції», «Хайредінов протиУкраїни» та «Москаленко проти України».
Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то, на думку захисника, такого ризику не існує , оскільки факт проведення досудового розслідування кримінального провадження не може свідчить про його наявність.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то апелянт стверджує, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу намагань ОСОБА_6 впливати на інших учасників кримінального провадження, а посилання слідчого на існування потерпілих та свідків, як таких, а також напроведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, як на підстави існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є абсурдним та нелогічним.
Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то, як вказує сторона захисту, проведені обшуки та затримання представників Громадської організації «Національний корпус» є резонансними та набули значного суспільного розголосу, зокрема в засобах масової інформації. За таких обставин, ОСОБА_6 жодним чином не зможе впливати на обізнаність нібито його спільників у зв`язку з тим, що більшість інформації про виявлення можливого факту вчинення кримінальних правопорушень з боку ГО «Національний корпус» є у відкритому доступі в засобах масової інформації.

Щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, то апелянт, посилаючись на його відсутність, звертає увагу, що підозрюваний не має судимостей, йому не оголошено про підозру у вчиненні будь-яких інших злочинів. Крім того, на теперішній час відсутні докази чи відомості щодо вчинення ОСОБА_6 конкретних дій, направлених на продовження злочину, в якому він підозрюється, або на вчинення інших злочинів.

За таких обставин поведінка ОСОБА_6 жодним чином не свідчить про його наміри переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Крім того, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не взяв до уваги відсутність в матеріалах клопотання вагомих доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; факт постійного місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 ; наявність у підозрюваного постійного місця роботи на посаді директора охоронного агентства «АЗГАРД»; відсутність судимостей та повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень; факт того, що ОСОБА_6 є ветераном російсько-української війни, сумлінно та віддано виконував найнебезпечніші бойові завдання; підозрюваний займається волонтерською діяльністю, підтримує дитячі табори та надає всебічну підтримку ветеранам та їх родинам, які опинились в скрутному становищі.
Також сторона захисту вказує, що слідчий суддя не обґрунтував неможливості застосування відносно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Просить врахувати, що народний депутат України ОСОБА_13 та голова Громадської організації «Ветеранське братерство» ОСОБА_10 надали захиснику підозрюваного зобов`язання про взяття на особисту поруку ОСОБА_14 в порядку ст. 180 КПК України.

Зважаючи на ту обставину, що одразу дві особи (одна з яких народний депутат України), будучи обізнаними про суть кримінального провадження та можливі наслідки, надали до суду першої інстанції письмове зобов`язання про те, що ручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, захист вказує, що доцільним є застосування до ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Крім того, апелянт посилається на неналежне визначення підслідності у даному кримінальному провадженні за Головним слідчим управлінням СБ України. Вказує, що відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені саме слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України. Крім того, досудове розслідування кримінального провадження №0000289 від 07 грудня 2020 року здійснювалось Головним слідчим управлінням Служби безпеки України. Втім, здійснення досудового розслідування слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України є незаконним, та таким, що порушує загальні норми КПК України.

Як вказує сторона захисту, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Головного слідчого управління Служби безпеки України, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням зобов`язаний був винести постанову про визначення підслідності за Національною поліцією України, у зв`язку з тим, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч.1, 2 ст. 255, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України не належать до підслідності Служби безпеки України.

Отже, досудове розслідування кримінального провадження №0000289 від 07 грудня 2020 року здійснюється Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, яке не має жодних повноважень на здійснення такого досудового розслідування, у зв`язку з тим, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч.1, 2 ст. 255, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України не належать до підслідності Служби безпеки України, а вказані кримінальні правопорушення належать до підслідності Національної поліції.

Крім того, включення заступником Генерального прокурора ОСОБА_15 себе в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні порушує основні принципи кримінального провадження, що передбачені п. п. 1, 2, 3, 15 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 21 КПК України, а також унеможливлює здійснення ОСОБА_15 об`єктивного процесуального керівництва у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити і скасувати ухвалу слідчого судді, постановивши нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
В ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, повноважень у апеляційного суду на її перегляд немає.

Цей висновок узгоджується з висновком про застосування зазначеної норми права, який викладено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17).

У зв`язку з цим апеляційний суд у межах цього провадження позбавлений повноважень надавати оцінку ухвалі слідчого судді в частині відмови у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої у порядку ст. 206 КПК України.
Натомість ухвала слідчого судді в частині застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника є предметом апеляційного оскарження на підставі ст. 392 КПК України.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000289 від 07 грудня 2020 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. З ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. З ст. 206 КК України, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, а також за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 258 КК України.

05 серпня 2021 року ОСОБА_6 затриманий на підставі п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України (під час вчинення особливо тяжкого злочину, якщо таке затримання є необхідним для попередження вчинення злочину, відвернення та попередження наслідків злочину, забезпечення збереження доказів цих злочинів та є обґрунтовані підстави вважати, що є можлива втеча, з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 255, 255-1, 255-2 КК України) та його злочинна діяльність припинена.
За вказаними обставинами злочинної діяльності 05 серпня 2021 року, у встановлений закономстрок, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України.
05 серпня 2021 року слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_23 , за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Це клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також може вчинити нові кримінальні правопорушення, та/або продовжити свою злочинну діяльність.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року задоволено вказане клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року включно, відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої у порядку ст. 206 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена прокурором та сумнівів у суду щодо їх достатності не виникало.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Влох проти Польщі п. 108).
Крім того, питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою (Феррарі-Браво проти Італії).

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_6 підозрюється у створенні та керівництві злочинною організацією, в участі у злочинній організації, створеній з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у протидії законній господарській діяльності, вчиненій організованою групою, поєднаній з погрозами застосування насильства над потерпілим та близькими йому особами а також у вимаганні грошових коштів, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України.
В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.
Таким чином, колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального ровадження достатніх фактичних даних (фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

З урахуванням зазначеного, посилання захисника в частині необґрунтованості підозри є безпідставними.

Також, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, будучи підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206, ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, що є особливо тяжкими злочинами насильницького характеру, за які законом передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, в тому числі шляхом виїзду за кордон.
Що стосується інших ризиків, то, як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі співучасники злочинів, місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази, отримано не всі дані щодо місць проживання та перебування підозрюваного та інших осіб, причетних до вчинення злочинів, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

Також, як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень діяв спільно з іншими невстановленими на даний час особами, з якими, перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, вчиняти тиск на свідків, які вже були допитані у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 може також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.
Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, так як злочинна діяльність, у якій обгрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , була спрямована на вчинення злочину поєднаного із застосуванням насильства та погрозами такого застосування відносно ряду осіб, окремі з яких на цей час не встановлені, тому перебуваючи на волі та з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, він може продовжитти вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, та інші протиправні дії, які необхідні йому для досягнення вказаної вище злочинної мети.
Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень та відомості про його особу в їх сукупності.
На підставі чого, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що прокурором під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання за вчинені злочини, не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянта, за змістом апеляційної скарги, про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не врахування даних про особу підозрюваного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки злочинна діяльність, яка інкримінується ОСОБА_6 , була спрямована на вчинення злочинів поєднаних із застосуванням насильства та погрозами такого застосування.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Наявність характеризуючих даних про особу підозрюваного, який є не судимий, має постійне місце проживання у м. Харкові, працює на посаді директора охоронного агентства «АЗГАРД», є ветераном російсько-української війни, сумлінно та віддано виконував найнебезпечніші бойові завдання, займається волонтерською діяльністю, підтримує дитячі табори та надає всебічну підтримку ветеранам та їх родинам, які опинились в скрутному становищі, на що посилається захисник, як і подання до суду першої інстанції письмових зобов`язань про особисту поруку народного депутата України ОСОБА_13 та голови Громадської організації «Ветеранське братерство» ОСОБА_10 в порядку ст. 180 КПК України, не можуть вплинути на вигляд запобіжного заходу, який має бути застосований доОСОБА_6 та не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Посилання сторони захисту на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні безпідставно здійснюється Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, яке не має жодних законних повноважень щодо цього, на даному початковому етапі досудового розслідування не є визначеною законом підставою для задоволення апеляційної скарги.
Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є Головне слідче управлінням СБ України.
Приписами ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України визначено, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КПК України, органом досудового розслідування є:
1) слідчі підрозділи:
а) органів Національної поліції;
б) органів безпеки;
в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства;
г) органів державного бюро розслідувань;
ґ) органів Державної кримінально-виконавчої служби України;
2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
Як вбачається із матеріалів справи, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0000289 є Головне слідче управління СБ України. Юридична адреса Головного слідчого управління СБ України є м. Київ, вул. Володимирська, 33, що територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Києва.
Підстав вважати, що досудове розслідування у даному кримінальному упроваджені здійснюється органом досудового розслідування, який не має на це повноважень у колегії суддів немає.

Крім того, в матеріалах справи містяться постанова про визначення підслідності від 20 липня 2021 року та три постанови від 29 липня 2021 року згідно яких визначено підслідність даного кримінального провадження за слідчими Головного слідчого управління СБ України.

Що стосується доводів сторони захисту щодо включення заступником Генерального прокурора ОСОБА_15 себе в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, що на думку апелянта порушує основні принципи кримінального провадження, то ст.37 КПК України, яка регегулює призначення та зміну прокурорів, як і будь яка інша стаття цього Кодексу, не містить таких положень.

Вказані доводи апеляційної скарги підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні клопотання, як на тому наполягає сторона захисту, чи про застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема особистої поруки гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_10 або цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції остаточно дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотань гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на поруки, задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року включно, відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої у порядку ст. 206 КПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5102/2021
Єдиний унікальний номер 761/28534/21
Категорія: ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_24
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1