справа № 208/1527/21
№ провадження 1-кп/208/198/22
УХВАЛА

03 березня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судове засідання не з`явився свідок обвинувачення, причини його неявки з`ясовуються, у тому числі шляхом ухвалення судом відповідного рішення.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, яке аргументовано наступним.

Мирошниченко обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, може в будь-який момент залишити або змінити місце мешкання, намагаючись переховуватись від суду для уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Обвинувачений особисто знайомий зі свідком по кримінальному провадженню та може незаконно вплинути на нього з метою зміни своїх показань. Викладені ним обставини вказують на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, яке аргументував наступним.

Мирошниченко тривалий час знаходиться під вартою, є інвалідом по зору. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, двох неповнолітніх доньок, які на теперішній час залишені без його батьківського піклування. Ризики застосування саме такого запобіжного заходу на його думку обґрунтовуються одними й тими ж ризиками, які залишаються незмінними протягом тривалого часу. На його думку запобіжний захід можливо змінити на домашній арешт, який в повному обсязі забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Обвинувачений підтримав думку захисника. Зазначив, що в умовах військового стану він дуже переживає за долю своїх неповнолітніх доньок, які знаходяться в притулку. Він не переховувався від слідства, отримує пенсію як інвалід, має постійне місце мешкання та має змогу подбати про своїх дітей.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Завданням суду під час розгляду клопотання щодо застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою полягає у недопущенні обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших, тобто альтернативних запобіжних заходів, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п.80 рішення ЄСПЛ у справі «Марченко проти України» зазначено, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення ЄСПЛ по справі «Хайреддінов проти України».

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

В силу статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Стаття 29 Конституції України гарантує: «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність»

ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину.

Разом з тим, ОСОБА_9 має постійне місце реєстрації за яким і мешкання. Обвинувачений є інвалідом зору з дитинства, має двох неповнолітніх доньок 2007 та 2011 років народження, які на теперішній час позбавлені його батьківського піклування. Зазначене свідчить про досить усталені соціальні зв`язки обвинуваченого, які на думку суду підвищують свою соціальну цінність в умовах військового стану в державі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу. При цьому на користь зміни запобіжного заходу на менш суворий свідчать наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, про що йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії»

ОСОБА_9 знаходиться під вартою з січня 2021 року. Перерви у справі пов`язані з неможливістю допиту у судовому засіданні свідка, показання якого важливі на думку як обвинувачення так і захисту. На думку суду продовження обвинуваченому строку тримання під вартою за умови чергової неявки в судові засідання свідка, невизначеності його наступної явки чи доставки до суду в умовах військового стану, є порушенням кримінально-процесуального законодавства України, практики Європейського Суду з прав людини.

Суд вважає, що прокурором на теперішній час не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у його клопотанні, і тому відносно ОСОБА_9 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як фактично єдиною обставиною на користь продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, у теперішній час залишається тільки тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується та відповідне покарання яке загрожує йому у разі визнання винним.

Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що відповідає диспозиції ст. 115 ч. 1 КК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 331 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У клопотанні прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на домашній арешт, задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , змінити на цілодобовий домашній арешт за зазначеним місцем реєстрації та мешкання, за виключенням часу пов`язаного з працею, навчанням, лікуванням, строком до 01.05.2022 року, з покладенням на нього наступних обов`язків:

- прибувати до суду чи прокурора за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по справі поза межами судових засідань;

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під-варти в залі суду негайно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 передати для виконання відповідному органу поліції за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

Копію ухвали вручити захиснику, обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Суддя ОСОБА_1