Справа № 520/8190/18
Провадження № 1-кп/947/157/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001606 від 07.05.2018 року, відносно ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України
ВСТАНОВИЛА:

06.05.2018, приблизно о 21 годині 20 хвилин між ОСОБА_26 , який перебував біля парадного входу АДРЕСА_3 та ОСОБА_27 , на підґрунті малозначного непорозуміння, раптово виник конфлікт, в ході якого, у ОСОБА_26 , якому не сподобалося питання, яке йому поставив потерпілий, раптово виник умисел, на нанесення умисно тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_27 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_26 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до потерпілого, скоротивши при цьому дистанцію на достатню для нанесення ударів та з достатньою силою наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_27 внаслідок чого останній впав обличчям додолу на бетонну поверхню тротуару, втративши при цьому свідомість. Від умисно нанесених ударів потерпілому ОСОБА_27 в обличчя останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми (складає єдиний нерозривний морфологічний комплекс голови, до якої входять крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, вогнища забоїв речовини головного мозку, крововилив у шлуночки мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки етмоїдальних артерій, синці, синцем на тлі з садном) яка знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, обумовило розвиток загрозливого для життя стану (механічної асфіксії - в результаті перекриття просвіту трахеї і бронхів кров`ю з ушкодженням судин носа та з розірванням етмоїдальних артерій) та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_27 є закрита черепно-лицева травма у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку та крововилив у шлуночок мозку, відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздроблення хрящів та розриви судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, яка ускладнилася гострою внутрішньою кровотечею з ушкодженням судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим перекриттям просвіту нижніх дихальних шляхів кров`ю. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія.

В результаті вказаних дій ОСОБА_26 , потерпіли ОСОБА_27 помер на місці події від отриманих тілесних ушкоджень через короткий проміжок часу (3-7 хвилин), а ОСОБА_26 покинув місце скоєння кримінального правопорушення та зник у невідомому напрямку.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_26 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України нанесення умисно тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_26 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав та пояснив, що 06.05.2018 року приблизно о 20:00-21:00 годині на вул. 25 Чапаївської дивізії, 3 біля парадної №1 він стояв і спілкувався з трьома дівчатами, в цей час до парадної підійшов не знайомий їм чоловік у неадекватному стані та почав щось нажимати, потім він розвернувся до них і у грубій формі почав висловлюватись нецензурною лайкою на їх адресу. Вони попросили його так не робити, але він продовжував, через, що з ним виник словесний конфлікт. Поряд з ним стояла ОСОБА_28 , чоловік підійшов та різко підняв руку, жінки злякались, в свою чергу він перший наніс потерпілому два удари в обличчя. Потерпілий впав, він подумав, що потерпілий п`яний та має піднятися, повернувся до жінок, вони почали кричати на нього, повернувся назад подивився, що потерпілий лежав на лівому боку та дихав. Попросив жінок викликати швидку допомогу, дівчати кричали на нього із-за подій. Він розвернувся та пішов у бік «Таврії». Наступного дня поїхав робити паспорт у Донецьку область. Інших ударів потерпілому не наносив. По яким частинам тіла наніс удари не знає. Вважає, що він скоїв злочин передбачений ст. 119 ч. 1 КК України, вбивство через необережність, оскільки умислу на вбивство потерпілого у нього не було.
Вивчивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність подій та винуватості ОСОБА_26 у вчиненні описаного вище кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним.
-показами потерпілої ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2018 року о 21:00 годині розмовляла з сином, він йшов додому. Приблизно о 21:30 годині їй зателефонували у зв`язку з тим, що її сина вбили. Про обставини вбивства їй ні чого не відомо, вікна її квартири виходять в двір, тому вона не могла чути перепалку. Син був домашньою людиною, конфліктів у нього не було, з сусідами у нього були хороші відносини. Свідком подій була жінка з третього поверху ОСОБА_30 . Цивільний позов підтримає в повному обсязі, просить його задовольнити.
-показами потерпілої ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2018 року приблизно о 21:45 годин їй зателефонували та повідомили, що матері стало зле, вона приїхала на місце події. Одна дівчина на місці подій сказала, що це зробив ОСОБА_31 . Обставини подій їй розповідала сусідка з 12 квартири, про те що вона бачила та чула. З братом були добрі відносини, він був не конфліктним чоловіком. Загиблого після смерті не бачила, він був накритий, фельдшер, сказав, що брата дуже розбите обличчя. Обвинувачений повідомляв, що після ударів, він підходив до брата та він ще дихав.
-показами свідка ОСОБА_32 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона, її невістка ОСОБА_33 , її подруга - ОСОБА_34 та ОСОБА_35 сиділи на лавочці біля під`їзду будинку по АДРЕСА_4 . Проходив неадекватний чоловік, який хитався та від нього відчувався запах алкоголю, він намагався потрапити до під`їзду, але у нього не вийшло. Через деякий час він повернувся та казав, що обвинувачений ОСОБА_36 розповідає «казки» та почав хаміти та висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою. Між ОСОБА_37 та загиблим зав`язалася сварка, вона встала між ними та попрохала піти цього чоловіка. ОСОБА_35 наніс цьому чоловіку два удари кулаком по обличчю. Вона нагнулася до коляски, один удар був нанесено через неї, другого удару вона не бачила. Через деякий час вона побачила, що потерпілий лежить обличчям донизу. Після удару вона підійшла до потерпілого, він був у тямі, дихав та поворухнув ногою. Денис сказав, що через деякий час чоловік підійметься та піде звідси. Вона не бачила, чи були на потерпілому інші побої до бійки. Коли вона пішла з місця події, вона попрохала дівчат викликати швидку.
-показами свідка ОСОБА_33 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2018 року по вулиці Інглезі в м. Одесі вона з ОСОБА_32 , ОСОБА_38 та обвинуваченим ОСОБА_39 сиділи на лавочці біля будинку. Проходив неадекватний чоловік, який намагався потрапити до під`їзду, але у нього не вийшло. Через деякий час чоловік повернувся та казав, що обвинувачений їм розповідає «казки», у них зав`язалася сварка, вона почала заспокоювати обвинуваченого. Обвинувачений вдарив потерпілого кулаком по обличчю. Коли потерпілий впав, вони подивилися на потерпілого, ОСОБА_31 казав, що той скоро прийде до тями та сказав що він піде прогулятися. Коли потерпілий лежав поряд з ним нікого не було, вона та ОСОБА_40 викликали швидку. Потерпілий був живий, він хрипів, кров вона не бачила біля потерпілого. Вона не бачила, що відбувалось після другого удару, тому як вона відволіклась на дитину. Обвинувачений після другого удару був приблизно у 3-4 метрах від потерпілого, після падіння потерпілого не пам`ятає чи підходив обвинувачений до потерпілого. Потім вона викликала швидку. Обвинувачений ОСОБА_36 був тверезий, потерпілий хитався, мабуть був стані алкогольного сп`яніння.
-показами свідка ОСОБА_41 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2018 року приблизно о 21:00 годині вона та ОСОБА_33 прийшли до її свекрові ОСОБА_42 . Вони сиділи на вулиці, через деякий час прийшов обвинувачений. ОСОБА_35 розповідав нам щось, коли повз проходив чоловік, намагався потрапити до під`їзду. Потім потерпілий через деякий час сказав ОСОБА_43 , що він розповідає «казки» та зав`язалася сварка між ними. Перший удар вона не бачила, після другого удару потерпілий впав. Не пам`ятає чи підходив обвинувачений до потерпілого коли той лежав. Вона запитала обвинуваченого, що він наробив. Обвинувачений сказав, що потерпілий скоро отямиться, а він піде прогулятися. Вона з ОСОБА_33 викликали швидку та пішли звідти. ОСОБА_44 казав що він просто вирубів потерпілого, та той скоро отямиться. В момент падіння потерпілий трохи відійшов, розвернувся та впав животом вниз. Потерпілий лежав на животі на крехтів.
-показами свідка ОСОБА_45 , який в судовому засіданні пояснив, що 06.05.2018 року приблизно о 20:38 годині йому зателефонував батько та запропонував подивитись футбол, батькові відповів, що передзвонить пізніше, але не встиг пере телефонувати. Під час розмови з батьком голос був звичайним. Алкогольні напої батько вживав на свята. У нього не було конфліктів з ким то, він був добрим.

-показами свідка ОСОБА_46 , яка в судовому засіданні пояснила, що в осінню 2018 року біля 5 парадної будинку, в вечері, вона спілкувалась з сусідами, після чого пішла в магазин, коли повернулась, розповіли, що ОСОБА_31 вбив сусіда. Того дня хлопець на ім`я ОСОБА_31 бігав по двору та кричав, що це він вбив чоловіка. Вбитий лежав начебто на животі. Обвинувачений і є хлопцем на ім`я ОСОБА_31 .

-показами свідка ОСОБА_47 , яка в судовому засіданні пояснила, що події відбувались 06.05.2018 року, була пойнятою підписували документи, які надав слідчий вночі.

-показами експерта ОСОБА_48 , який в судовому засіданні пояснив, що висновок судово-медичного дослідження підтримає в повному обсязі. Смерть потерпілого настала у зв`язку з отриманою черепно-мозковою травмою. У даному випадку травми носу та голови призвели до смертельних наслідків, пошкоджені були судини. Пошкодження були у вигляді садна, синці та переломи, садна утворюються внаслідок ковзання, переломи та синці через удари. Удари були нанесені з дуже великою силою, якщо б удари були з меншою силою загиблий зміг би дати раду своїм діям. Після нанесених постраждалому тілесних ушкоджень він не міг пересуватись, тому як був без свідомості. Смерть наступила через пошкодження тупим предметом, до якого відноситься в тому числі і кулак. Комплекс пошкоджень виключає, що вони могли утворитись в один момент, де які пошкодження утворились з заду вперед, але основні пошкодження нанесені з переду назад. Безпосередньою причиною смерті стала закрита черепно-мозкова травма (механічна асфіксія). Втрата потерпілим свідомості стала через закриту черепно-мозкову травму. Забій головного мозку призвів до втрати свідомості, не має різниці в якому стані перебував постраждалий в цей момент в алкогольному сп`яніння чи ні.

Крім того, колегію суддів у судовому засіданні були дослідженні наступні документи, а саме:
-витяг з ЄРДР №0001606 від 07.05.2018 року;
-витяг з «102» від 06.05.2018 року;
-акт про застосування службової собаки від 06.05.2018 року;
-акт про застосування службової собаки від 06.05.2018 року;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2018 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_32 впізнає під фото №2 ОСОБА_26 ;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2018 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_49 впізнає під фото №2 ОСОБА_26 ;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2018 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_33 впізнає під фото №3 ОСОБА_26 ;
-заява ОСОБА_24 від 11.05.2018 року;
-постанова про визнання потерпілим від 11.05.2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_24 визнали потерпілою;
-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.05.2018 року;
-протокол огляду документів від 22.05.2018 року;
-постанова про доручення речових доказів від 22.05.2018 року;
-висновок експерта № 750-1574/18 від 25.05.2018 року вбачається, що на підставі даних судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_27 , приймаючи до уваги обставини справи, у відповідності з поставленими питаннями, єксперт прийшов до наступних підсумків:
У трупа ОСОБА_27 виявлені наступні ушкодження: 1.1 закрита черепно-лицева травма великий синець на лівій половині обличчя (у лобній, скроневій, виличній, щічній, носовій (на лівому крилі носа), ротовій і підборідній ділянках) на тлі з садном переривчастого характеру, синець на лівій половині обличчя у очноямковій ділянці на повіках, синець на правій половині обличчя у підборідній ділянці, синець на волосистій частині голови у потиличній ділянці посередині; всі з крововиливами у підлягаючі м`які тканини, лівій скроневий м`яз; травматичні крововиливи під м`яку мозкову оболонку великого мозку з вогнищами забоїв його речовини, крововилив у шлуночки головного мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій;
1.2 травма спини: синець у правій поперековій ділянці;
1.3 травма лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок: садно від верхньої до середньої третини лівого передпліччя по задній поверхні та садно у проекції передньої поверхні лівого колінного суглоба.
Течія цього травматичного процесу ускладнилось гострю внутрішньою кровотечею з ушкоджених судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим розвитком механічної асфіксії в результаті заповнення просвіту трахеї і бронхів кров`ю. На це, перш за все вказує, по собі наявність перелому кісток носа з розривами судин на даному рівні, перелом платівки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, рідка кров і піна пофарбована кров`ю у порожнини рота, верхніх і нижніх дихальних шляхах, просочування кров`ю легеневої тканини, синюшність шкірного покриву обличчя, ін`єктованість судин сполучнотканинних оболонок очей, гостре застійне венозне повнокрів`я внутрішніх органів, рідкий стан крові у серцево-судинній системі, крововиливи під зовнішньою оболонкою серця і під плеврою легенів (плями Тардьє), набряк головного мозку та легенів, вогнища крайової емфіземи легенів, ознаки мимовільного сечовипускання та інше.
Всі ушкодження у ОСОБА_27 прижиттєві, і утворилися незадовго до настання смерті з давністю, яка обчислюється декілька ми хвилинами (більш точно, приблизно 3-7 хвилин). На це вказують: наявність, характер, масивність і тяжкість травми голови, колір та контури зовнішніх синців, наявність, характер (насамперед, розміри, товщина і соковитість) та колір підлягаючих крововиливів, характер поверхні саден, «свіже» утворення переломів кісток носа та перпендикулярної пластики решітчастої кістки та відсутність ознак їх загоєння, кров та піна у дихальних шляхах, наявність і колір крововиливів під м`якою мозковою оболонкою і в речовині головного мозку, а також достовірні об`єктивні ознаки «швидкого темпу вмирання», перш за все, рідкий стан крові в серцево-судинній системі, гостре застійне венозне повнокров`я внутрішніх органів, ін`єктовність судин сполучнотканинних оболонок очей, ділянки гострого крайового здуття легень, ін`єктованість судин сполучнотканинних оболонок очей, характерні крововиливи під серозні оболонки які вистилають зовнішню поверхню серця і легень, набряк головного мозку та легенів, що підтверджується даними результату судово-медичного гістологічного (мікроскопічного) дослідження шматочків органів і тканин від трупа (акт №1398/1574) «Крововиливи у м`яких тканинах голови, обличчя та спини без вираженої пери фокальної клітинної реакції. Аспірація крові, вогнище гострої емфіземи, крововиливи, набряк легенів. Пухкі та периваскулярні мікрогеморагії у оболонках і тканині головного мозку».
Характер, морфологічні особливості і наявність обмежених за розмірами зовнішніх «контактних» (локальних) ушкоджень, що були у ОСОБА_27 свідчать про те, що вони заподіяні багаторазовими діями тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися.
Синці, садна на тлі синців, переломи кісток лицьового скелета, утворилися по ударному механізму в результаті багаторазових ударів тупими предметами, в тому числі і твердими; садна на тлі синців утворилися за механізмом удар-ковзання (при ударах тупими предметами з їх подальшим ковзанням по поверхні шкіри в місцях їх утворення); садна заподіяні внаслідок тертя і (або) ковзання таких предметів по поверхні шкіри в місці їх утворення. Наявність множинних обмежених за розмірами локальних («зовнішніх», «контактних») ушкоджень (утворених безпосередньо в місці прикладання травмуючої сили), їх розташування на різних анатомічних частинах тіла (на голові та спині), як передньої, бічної, так і задньої поверхонь, свідчить про цілеспрямован багаторазові травматичні впливи тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки, ноги, підошва взуття та інші тупі предмети.
Судово-медичних даних для встановлення послідовності заподіяння ушкоджень ОСОБА_27 не мається, так як всі вони заподіяні в дуже короткий проміжок часу, відсутня достовірна різниця в ступені вираженості реактивних змін (за даними результату гістологічного (мікроскопічного) дослідження).
У постраждалого ОСОБА_27 малося п`ять тілесних ушкоджень (синці, переломи), які були утворені по ударному механізму, отже таких ударів могло бути не менше п`яти. Разом з тим, не виключена можливість утворення вищевказаних п`яти ушкоджень у вигляді синців та переломів від більшої кількості ударних травмуючи дій, у разі нанесення ударів в неодноразових травмуючи дій і ту ж ділянку тіла.
Виходячи з локалізації ушкоджень у ОСОБА_27 , в момент їх заподіяння останній був звернений передньою і задньою поверхнями свого тіла до травмуючи предметів, і можливо, до особи (осіб), яка (які) спричинила (спричинили) дані ушкодження. Таким чином, можна вважати, що взаєморозташування останнього та нападника (нападників) анатомічних ділянок тіла для прикладання дії травмуючої сили.
Переважний напрямок дії травмуючої сили був спереду назад, менше з заду наперед.
Наявні ушкодження у ОСОБА_27 могли бути отримані за умови декількох ударів в обличчя (не менше двох) з подальшим падінням з положення стоячи на ногах або ж близько до такого на «бетонну поверхню тротуару» обличчям вниз (що надало цій травмі додаткового прискорення), незначним ковзанням по цій бетонній поверхні, і з подальшим нанесенням додаткових двох ударів (один удар по голові у потиличну ділянку, другий удар був нанесений в спину в праву поперекову ділянку).
Суто з локалізації і характеру ушкоджень у ОСОБА_27 , також слід зробити висновок, що останній самі по собі не є характерними для нанесення ушкоджень іншій особі (особам).
Виходячи з п. 4.8 та п. 4.9.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., закрита черепно-лицева травма (яка складає єдиний нерозривний морфологічний комплекс травми голови, в якої входять крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, вогнища забоїв речовини головного мозку, крововилив у шлуночки мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, синці, синцем на тлі з садном п. 1.1 цих висновків), знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, обумовило розвиток загрозливого для життя стану (механічної асфіксії в результаті перекриття просвіту трахеї і бронхів кров`ю з ушкоджених судин носа та з розірваних етноїдальних артерій), за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2., п. 2.1.3 «в», «г», «у», та п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., містить ознаки тілесних ушкоджень ТЯЖКОГО ступеня тяжкості.
Всі інші ушкодження у трупа ОСОБА_27 у вигляді синця та двох саден лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок, з ушкодженням шкіри та м`яких тканин (які зазначені в п.п.1.2,1.3 цих висновків), як окремо, так і в сукупності, не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, не були небезпечними для життя, в тому числі і в момент заподіяння, при звичайному своєму перебігу у живих осіб не викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 ти днів, і за цим критерієм, відповідно до 2.3.5 «Правил…», мають ознаки тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості; але, при цьому, могли посприяти більш швидкому настанню смерті, тобто дані ушкодження мали взаємообтяжуючу дію.
Смерть ОСОБА_27 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із закритою черепно-лицевого травмою у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку та крововиливом у шлуночки мозку, відкритого скалкового перелому кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелому перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етомоїдальних артерій, яка ускладнилася гострою внутрішньою кровотечею з ушкоджених судин носа та з етомоїдальних артерій з подальшим перекриттям просвіту нижніх дихальних шляхів кров`ю. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія.
У даному конкретному випадку, по мірі наростання кисневого голодування до незворотного, обов`язковою складовою клінічної симптоматики такої травми голови з травматичними крововиливами під м`яку мозкову оболонку і вогнищами забоєм речовини головного мозку та механічної асфіксії (яка могла розвинутися через 3-7 хвилин) в результаті перекриття просвіту трахеї і бронхів кров`ю, є втрата свідомості. В період втрати свідомості, вчинення будь яких звичайних (елементарних) самостійних цілеспрямованих активних дій, у тому числі і спрямованих на самоврятування (наприклад: кричати, звати на допомогу, робити дзвінки по мобільному телефону, пересуватися і т.д.), виключається.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_27 виявлений етиловий спирт в концентрації 2,63%.
-Постанова про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 29.05.2018 року;
-висновок судово-психіатричних експертів №242 від 07.06.2018 року вбачається, що в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_26 , хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим, хворобливим станом психіки у тому числі хронічним алкоголізмом та наркоманією не страждав, в період, який відноситься до вчинення інкримінованого йому діяння, ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_26 також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство та іншій хворобливий стан психіки, у тому числі хронічний алкоголізм та наркоманію за своїм психічним станом здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчих діях, та предстати перед судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
-протокол проведення слідчого експерименту від 28.05.2018 року з додатками CD- дисками та додатком до протоколу слідчого експерименту з якого вбачається, що свідок ОСОБА_33 послідовно відтворює події, які мали місце 06.05.2018 року при яких обставинах ОСОБА_26 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_27 ;
-протокол проведення слідчого експерименту від 28.05.2018 року з додатками CD- диском та додатком до протоколу слідчого експерименту з якого вбачається, що свідок ОСОБА_50 послідовно відтворює події, які мали місце 06.05.2018 року по при яких обставинах ОСОБА_26 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_27 ;
-протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 20.06.2018 року з додатками CD- диском та додатком до протоколу слідчого експерименту з якого вбачається, що ОСОБА_26 послідовно розповідає про обставини події, що мали місце 06.05.2018 року;
-Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2018 року;
-протокол огляду місця події від 06.05.2018 року та копія в друкованому варіанті з додатком фото таблицею з якого вбачається, що предметом огляду є ділянки перед будинком №3 по вул.. Інглезі в м. Одесі парадна № 1 виявлений труп чоловіка;
Прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту інших свідків по кримінальному провадженню, сторона захисту та обвинувачений, потерпіла погодились з прокурором.

В ході судового розгляду була призначена комісійна судово-медична експертиза.

Згідно висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 182 від 29.10.2020 року вбачається, що закрита черепно-лицева травма великий синець на лівій половині обличчя (у лобній, скроневі, виличний, щічній, носовій (на лівому крилі носа), ротовій і підборідній ділянках) на тлі з садном переривчастого характеру, синець на лівій половині обличчя у очноямковій ділянці на повіках, синець на правій половині обличчя у підборідній ділянці, синець на волосистій частині голови у потиличній ділянці посередині; всі з крововиливами у підлягаючі м`які тканини, лівій скроневій м`яз; травматичні крововиливи під м`яку мозкову оболонку великого мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа.

Перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій; синець у правій поперековій ділянці; садно від верхньої до середньої третини лівого передпліччя по задній поверхні та садно у проекції передньої поверхні лівого колінного суглоба.

Всі ушкодження у ОСОБА_27 прижиттєві і утворилися незадовго до настання смерті з давністю, яка обчислюється декількома хвилинами десятками хвилин, на що вказують, насамперед, результати судово-гістологічного дослідження шматочків органів і тканин від трупа, а саме, відсутність вираженої пери фокальної реакції з боку ушкоджених тканин за даними судово-гістологічного дослідження, «крововиливи у м`яких тканинах голови, обличчя та спини без вираженої пери фокальної клітиної реакції».

Кількість, характер, особливості, розміри описаних ушкоджень на тілі постраждалого (у тому числі і у ділянці голови) вказує на те, що вони утворилися внаслідок неодноразової дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відтворилися.

Не можна повністю виключити можливість утворення таких ушкоджень, як переломів кісток носу, решітчастої кістки, і внаслідок ударів кулаком в обличчя, проте, враховуючи той факт, що дані переломи знаходяться у проекції великого синця обличчя із садном (які нехарактерні для ударів кулаком), найбільш вірогідно, що дані переломи могли виникнути за тим же механізмом, що і синець (а саме, можливо, при падінні на асфальтовану поверхню або удару об іншій предмет (металеву опору у формі труби, бетонну клумбу тощо).

Смерть ОСОБА_27 знаходиться у зв`язку із відкритими скалковим переломом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами етмоїдальних артерій, який ускладнився кровотечею з ушкоджених нижніх дихальних шляхів, та розвитком механічної асфіксії, яка і є безпосередньою причиною смерті.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, потерпілим, захистом в скоєнні злочину ОСОБА_26 в ході судового розгляду не встановлено і можливість збирання доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.
Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» сиди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_26 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.
Так, 06.05.2018, приблизно о 21 годині 20 хвилин між ОСОБА_26 , який перебував біля парадного входу АДРЕСА_3 та ОСОБА_27 , на підґрунті малозначного непорозуміння, раптово виник конфлікт,в ході якого, у ОСОБА_26 , якому не сподобалося питання, яке йому поставив потерпілий, раптово виник умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_27 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_26 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до потерпілого, скоротивши при цьому дистанцію на достатню для нанесення ударів та з достатньою силою наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_27 внаслідок чого останній впав обличчям додолу на бетонну поверхню тротуару, втративши при цьому свідомість. Після цього нехтуючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки в суспільстві, попираючи людяність і цінність людського життя, ОСОБА_26 наблизився впритул до ОСОБА_27 , який лежав обличчям додолу на тротуарі не подаючи при цьому ознак життя, не виконавши жодної дії, направленої на надання допомоги потерпілому, скориставшись безпомічним станом останнього, продовжуючи діяти з прямим умислом, направленим на позбавлення життя ОСОБА_27 , ОСОБА_26 наніс останньому удар взутою ногою більше спереду назад та менше з ззаду наперед в область волосистої частини голови у потиличній ділянці посередині та аналогічний удар в праву поперекову ділянку спричинив тим самим ОСОБА_27 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми (складає єдиний нерозривний морфологічний комплекс голови, до якої входять крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, вогнища забоїв речовини головного мозку, крововилив у шлуночки мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки етмоїдальних артерій, синці, синцем на тлі з садном) яка знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, обумовило розвиток загрозливого для життя стану (механічної асфіксії - в результаті перекриття просвіту трахеї і бронхів кров`ю з ушкодженням судин носа та з розірванням етмоїдальних артерій) та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_27 є закрита черепно-лицева травма у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку та крововилив у шлуночок мозку, відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздроблення хрящів та розриви судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, яка ускладнилася гострою внутрішньою кровотечею з ушкодженням судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим перекриттям просвіту нижніх дихальних шляхів кров`ю. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія. Крім вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_26 також спричинені ОСОБА_27 тілесні ушкодження у вигляді синця у правій поперековій ділянці, травми третини лівого передпліччя по задній поверхні та садно у проекції передньої поверхні лівого колінного суглоба, які при звичайному перебігу у живих осіб не викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень, але при цьому, могли посприяти більш швидкому настанню смерті, тобто мали взаємообтяжуючу дію. В результаті вказаних дій ОСОБА_26 , ОСОБА_27 помер на місці події від отриманих тілесних ушкоджень через короткий проміжок часу (3-7 хвилин), а ОСОБА_26 покинув місце скоєння кримінального правопорушення та зник у невідомому напрямку.
Прокурор підтримав в судовому засіданні обвинувачення відносно ОСОБА_26 за кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України, змін обвинувачення, відповідно до ст.ст.338, 341 КПК України, до суду не надходила.
Під час з`ясування обставин по справі в ході судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 усі учасники кримінального провадження підтримали зазначену відмову та не наполягали на допиті.
Крім цього прокурор в судовому засіданні були надані та перелічені письмові докази, але аналізу кожного доказу в сукупності з показами свідків на підтвердження позиції обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_26 саме за ч. 1 ст. 115 КК України, прокурор не зробив.
Ретельно аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, пояснення свідків, письмові докази, та встановлені обставини, не дають колегії суддів підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_26 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.
Стаття 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статті 22,23 КПК України прямо вказують, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість - створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Згідно з вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому суд не може припускати обставини здійснення інкримінованих ОСОБА_26 дій в частині наявності умислу на скоєння вбивства ОСОБА_27 .
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Склад злочину, передбачений статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікаційного виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у цьому присутні два наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно.
Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Згідно з пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, питання про наявність у діях особи умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ( 2341-14), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. (пункт 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ).
Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обґрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_26 як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_27 орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений наніс два удару кулаком в область обличчя потерпілому, від отриманих ударів потерпілий впав, після чого обвинувачений ОСОБА_26 підійшов до потерпілого, який лежав на полу втративши свідомість, продовжив наносити останньому удари ногою в область голови, внаслідок чого ОСОБА_55 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія.
Захисник ОСОБА_15 в судових дебатах заявив про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_26 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст.119 КК України вбивство, вчинене через необережність з наступних підстав: свідки по справі ОСОБА_41 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які безпосередньо 06.05.2018 року були очевидцями події та спостерігали за конфліктом між ОСОБА_27 та ОСОБА_26 в ході судового розгляду зазначені свідки пояснювали, що ОСОБА_26 наніс удари рукою в обличчя потерпілого від яких останній впав на землю обличчям вниз. Також дану обставину підтверджують висновки судово-медичних експертиз, крім того умислу на умисне вбивство у обвинуваченого ОСОБА_26 не було, у зв`язку з тим, що вони між собою не були знайомі, конфлікт виник раптово, будь яких інших дій спрямованих на вбивство потерпілого не робив, інших ударів потерпілому не наносив, органом досудового слідства та державним обвинувачем не доведено звідки взялись інші ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_27 .
В ході судового розгляду судом встановлено, що після зауваження ОСОБА_27 обвинуваченому між ними була сварка, ОСОБА_26 в свою чергу умисно двічі наніс удари в обличчя ОСОБА_27 дані обставини підтверджують допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_56 . Коллегія суддів зазначає, що згідно висновків експерта № 750-1574/18 від 25.05.2018 року та (експертизи за матеріалами справи) № 182 від 29.10.2020 року ушкодження у ОСОБА_27 прижиттєві і утворилися незадовго до настання смерті з давністю, яка обчислюється декількома хвилинами десятками хвилин. Смерть ОСОБА_27 знаходиться у зв`язку із відкритими скалковим переломом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами етмоїдальних артерій, який ускладнився кровотечею з ушкоджених нижніх дихальних шляхів, та розвитком механічної асфіксії, яка і є безпосередньою причиною смерті.
Наслідки отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив експерт ОСОБА_57 які в повні мірі співпадають з показами свідків, обставинами дослідженими та здобутими в ході судового розгляду, а саме: удари були нанесені дуже з великою силою в область носа та голови. Втрата свідомості стала через закриту черепно-мозкову травму, безпосередньою причиною смерті стала через механічну асфіксію. Удари з меншою силою не змогли б утворити дані наслідки і потерпілий міг би дати раду своїм діям.
На переконання суду згідно встановлених конкретних обставин справи, зокрема поведінки обвинуваченого під час та після вчинення злочину, що підтверджуються показами свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_41 , ОСОБА_46 згідно яких ОСОБА_26 наніс удари в лице потерпілому, пояснював очевидцям, що потерпілий сам підніметься, залишив місце злочину все вище встановлене в повній мірі узгоджується із іншими дослідженими судом доказами, а тому в силу вище наведених роз`яснень Пленуму ВС України дії ОСОБА_26 підлягають кваліфікації за фактичними наслідками вчиненого діяння тобто за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть ОСОБА_27 .
Викладанні обставини захисником ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_26 , що обвинувачений скоїв вбивство потерпілого ОСОБА_27 через необережність, колегія суддів вважає такими, що не знайшли підтверджень в ході судового розгляду, дані обставини підтверджуються матеріалами судової справи, обвинувачений умисно наносив удари потерпілому, місце події залишив, при цьому розумів, що потерпілий знаходиться в безпорадному стані.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, судом в судовому засіданні не встановлено, а обвинуваченням не доведено наявність в діях ОСОБА_26 жодних мотивів, які б слугували підставою виникнення у обвинуваченого умислу спрямованого на вбивство потерпілого ОСОБА_27 .
Даючи юридичну оцінку встановленим обставинам, колегія суддів доходить висновку, що вказані дії, ОСОБА_26 органом досудового розслідування помилково кваліфіковані за ч. 1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Крім того колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_26 за ст. 119 ч. 1 КК України вбивство, вчинено через необережність.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, колегія судів прийшла до переконання, що ОСОБА_26 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_27 за що підлягає покаранню.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_26 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_26 судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_26 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_26 , який відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №242 від 07.06.2018 року є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними ст. 19 ч.1 КК України, що він раніше не судимий, відсутність будь-якого каяття, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, не відшкодування завданої шкоди, враховуючі що життя є найвищою соціальною цінністю, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_26 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_26 зазначене вище покарання, колегія суддів виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.
При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_26 ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину не встановлено, а призначення покарання з іспитовим строком не буде сприяти його виправленню та перевихованню.
Також колегія суддів зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст.. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції.
Потерпілою ОСОБА_25 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_26 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) гривень, моральної шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривен та довічно щомісяця у рахунок відшкодування шкоди в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд, дослідивши докази надані потерпілою на підтвердження заявленого цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_26 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) гривень, що в дані частині наведений позов підлягає задоволенню. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Ураховуючи наведене, а саме, те, що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_26 потерпілій ОСОБА_25 заподіяна майнова шкода в розмірі 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) гривень, що підтверджується додатками до позовної заяви та копіями квитанцій про витрати. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_26 моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень на користь потерпілої ОСОБА_25 , суд зазначає наступне.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_26 цивільному позивачу ОСОБА_25 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в траті сина, з цього приводу відчуває тривалі душевні стражданнях, негативних емоціях та переживаннях; також враховуючі стан здоров`я, матеріальне становище потерпілого, літній вік. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_26 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України потерпілій ОСОБА_25 була завдана моральна шкода, та підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Тому позовну вимогу щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
В інші частині цивільного позову а саме: стягнення довічно щомісяця у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю сина ОСОБА_27 в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривен відмовити.
Потерпілою ОСОБА_24 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_26 на її користь моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривен.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної потерпілим моральної шкоди, суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєними обвинуваченими злочинами і перенесеними потерпілими фізичними та моральними стражданнями.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_24 суд приймає до уваги втрату рідного брата, тривалість фізичних та душевних страждань, вимушені зміни у життєвих стосунках, страждання, які вона перенесла внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_26 . Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які потерпіла перенесла, крім того надання підтримки матері, яка є людиною похилого віку, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме: визначає розмір грошового відшкодування в сумі 50 000 (п`ять десять тисяч) гривень та на підставі ст.129 КПК України, ст.1167 ЦК України стягує з обвинуваченого ОСОБА_26 на користь потерпілої ОСОБА_24 .

Питання про долю речових доказів колегія суддів вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.128,129, 368, 369, 370, 371, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_26 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 9 (дев`ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_26 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_26 рахувати з 17.05.2018 року 07:00 годині, з моменту фактичного затримання.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_26 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 17.05.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України) .
Стягнути з ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд. код НОМЕР_1 , матеріальну шкоду у розмірі 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) гривень та в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином 200000 (двісті тисяч) гривен.

Стягнути з ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інд. код НОМЕР_2 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином 50 000 (п`ять десять тисяч) гривень.

Речові докази: зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2