Дата документу 30.08.2021 Справа № 311/2224/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2224/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1066/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, маючий середню освіту, працюючий водієм у ТОВ «Торгово-транспортна компанія», одружений, маючий на утриманні дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1884 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

8 березня 2019 року, приблизно о 19.10 годині, водій ОСОБА_7 , знаходячись в м. Василівка Запорізької області, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Sсаnіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Wielton», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, на 341 км + 290 метрів, з боку м. Мелітополя Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя, зі швидкістю руху керованого ним транспортного засобу, не менше 52,4 км/год.

У цей же час, проїзну частину автодороги Харків-Сімферополь на нерегульованому пішохідному переході перетинав пішохід ОСОБА_10 , який рухався зліва направо по ходу руху автомобіля марки «Sсаnіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Wielton», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Під час руху, водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, відповідних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

У результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з умовним центром перелому в області лобної кістки зліва з розповсюдженням на стінки лобної зовнішньої та внутрішньої пазух справа та зліва зі зміщенням уламків, перелому комірок та дірчастої пластинки решітчастої кістки, уламкового перелому медіальної стінки правої очниці зі зміщенням уламків в порожнину очниці; перелому медіальної стінки за зміщенням, перелому верхньої та нижньої стінки лівої очниці, вогнищевих крововиливів в товщі кори та білої речовини правої лобної частки (розмірами 3x1,5 см); крововиливів під м`якими мозковими оболонками на латеральній поверхні правої лобної частки (розмірами 3,5x4 см, виражений більше в ділянці борозен), на латеральній поверхні лівої тім`яної частки (розмірами 4x2,5 см, товщиною до 0,3 см), на латеральній поверхні лівої тім`яно-скроневої ділянки (розмірами 4,5x4 см, виражене більше в глибині борозен), в області полюсів обох потиличних часток (розмірами 3x3 см та 2,5x3 см, виражені більше в глибині борозен), під м`якими мозковими оболонками верхньої поверхні черв`яка мозочка (розмірами 5x3 см, товщиною 0,5 см), синців в лівій та правій очних ямках з переходом на праву скроневу ділянку, крововиливу в м`яких тканинах голови, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння; закритої тупої травми грудної клітини: перелому 3-го ребра по правій передній пахвовій лінії; 4,6,8 ребер по правій середній пахвовій лінії; 9-11 ребер по правій задній пахвовій лінії; 2,4-10 ребер по правій навколо хребтовій лінії; розривів легеневої плеври та тканини верхньої та нижньої часток правої легені; крововиливів в м`які тканини грудної клітини, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння; синців на передньо-зовнішній поверхні правого плечового суглоба, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча (в середній та нижній третинах), а також на передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя (в верхній третині), на передніх поверхнях обох колінних суглобів, на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки (в середній третині), на тильній поверхні дистальної фаланги першого пальця лівої стопи, на тильній поверхні лівої стопи в між пальцевому проміжку між першим та другим пальцями, садна на тильній поверхні 5-го п`ястково-фалангового суглоба правої кисті, які у причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та оцінюються, як легкі тілесні ушкодження.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.18.1 ПДР України, відповідно до яких, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.18.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками у вигляді спричинення смерті пішохода ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує, що за його участі дійсно відбулося ДТП, під час якої транспортний засіб під його керуванням скоїв зіткнення з пішоходом ОСОБА_10 .

Разом з тим, всі інші викладені в обвинуваченні обставини, які суд вважав встановленими та доведеними, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом у вироку було невірно викладено показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та зазначив, що його діями було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , але вони не спричинили смерть останнього, і те що він самостійно пішов з лікарні та знаходився вдома з 8 по 10 березня 2019 року є тому підтвердженням. Вважає, що саме небажання ОСОБА_10 та його рідних отримати медичну допомогу призвели до наслідків у вигляді смерті.

Також ОСОБА_7 пояснив, що під час його наближення до нерегульованого пішохідного переходу, будь-яких пішоходів на ньому не було. І саме після того, як він роз`їхався із зустрічним вантажним транспортним засобом, за ним швидким темпом з`явився пішохід ОСОБА_10 , який перетинав перехрестя по проїзній частині в бік пішохідного переходу, по ходу руху керованого ним транспортного засобу. Побачивши пішохода, з метою уникнення можливого наїзду або зіткнення, він застосував екстрене гальмування керованого ним транспортного засобу та змінив напрямок його руху в право, однак уникнути зіткнення з пішоходом все ж таки не вдалося. Після зупинки транспортного засобу він одразу надав першу допомогу потерпілому, від якого був сильний запах алкоголю. Після надання допомоги, він дочекався швидку допомогу та слідчу групу. Під час складання схеми ДТП він поцікавився у слідчого, що з потерпілим та чи не потрібна будь-яка допомога, на що слідчий повідомив йому про те, що з потерпілим все добре і він пішов додому. Вранці стосовно нього склали адміністративний протокол. Пізніше йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер у лікарні, якого туди доставили 10 березня 2019 року з дому.

Показання обвинуваченого повністю підтвердив свідок ОСОБА_11 , який підтвердив, що ОСОБА_10 перебігав дорогу, а також те, що ДТП сталося на перехресті вул. Б.Хмельницького та траси, будь-яких свідчень стосовно того, що ОСОБА_10 рухався по пішохідному переходу або знаходився на ньому, свідок суду не надав.

Таким чином, слідчий експеримент проведений за участю свідка ОСОБА_11 є неналежним доказом, тому що під час його проведення було зафіксовано, що ОСОБА_10 знаходився на пішохідному переході з самого початку, але зазначені обставини не були підтверджені свідком ОСОБА_11 під час його допиту в суді, а навпаки - спростовані.

Таким чином, встановлені під час слідчого експерименту дані, надані як вихідні для проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 9-549 від 19 вересня 2019 року також не відповідають фактичним обставинам справи, встановлення яких є суттєвими для визначення винуватості ОСОБА_7 .

Враховуючи, що під час досудового розслідування, яке було розпочато після смерті ОСОБА_10 , з обвинуваченим будь-які слідчі дії не проводились, надані ним свідчення не перевірялись, то під час судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення слідчих дій, шляхом надання доручення на проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , з участю ОСОБА_7 та його захисника.

Разом з тим, ухвалою суду від 26 березня 2021 року заявлене клопотання було залишено без задоволення.

Вказані обставини свідчать про неповноту судового розгляду.

Просить вироку суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника потерпілої, який вирок суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції лише зазначив у вироку показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, а також перелічив надані стороною обвинувачення докази, без надання їм належної правової оцінки та аналізу.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не прийняв до уваги показання обвинуваченого, і в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, чому взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення, а докази сторони захисту відкинув.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення із доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Крім того, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у вироку вибірково відобразив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші.

Так, з технічного запису та журналу судового засідання від 11 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 243-244) вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 показав, що наближаючись до пішохідного переходу, він роз`їхався із вантажним транспортним засобом «5-тонником», і одразу після цього, він перед фарами свого автомобіля побачив потерпілого та застосував екстрене гальмування, але через наявність піску на дорозі, його транспортний засіб ще трохи «протягнуло» вперед.

Також обвинувачений ОСОБА_7 звернув увагу на те, що саме через цей вантажний транспортний засіб він не мав можливості завчасно побачити пішохода.

На уточнююче запитання суду обвинувачений ОСОБА_7 додатково повідомив, що в той момент, коли він під`їжджав до пішохідного переходу, інший автомобіль вантажний транспортний засіб, від`їжджав від пішохідного переходу, тому ОСОБА_7 та пішохід не бачили один одного саме через цю вантажівку.

Таким чином, у вироку суду не враховано та неповно викладено вказані показання обвинуваченого з приводу наявності іншого транспортного засобу на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, суд першої інстанції формально розглянувши, відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , з участю ОСОБА_7 та його захисника, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення досудового розслідування версія обвинуваченого не перевірялась, його пояснення в якості вихідних даних під час проведення судових експертиз не враховувались.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної уваги не приділив, версію сторони захисту належним чином не оцінив та переконливо не спростував її, що ставить під сумнів правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи, викладених в оскаржуваному вироку.

Враховуючи відсутність оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин та неналежну оцінку досліджених судом доказів, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведення вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також про наявність чи відсутність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не просив повторно дослідити докази сторони обвинувачення та захисту, вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, що є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4