Ухвала
Іменем України
7 лютого 2022 року

м. Київ
справа № 301/480/20
провадження № 51- 6175 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого в силу положень ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 08 січня 2020 року близько 04:20, знаходячись в коридорі диско-бару «Трофей» за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, які виникли в ході суперечки, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках пластикову пляшку ємкістю 1,5 л з паливно-мастильною рідиною, яку заздалегідь придбав 08 січня 2020 року близько 04.00, на АЗС, розташованого на АДРЕСА_3 , підійшов до громадянина Республіки Латвії ОСОБА_6 та облив його даною рідиною, після чого підпалив його. Внаслідок цих дій обвинувачений заподіяв потерпілому ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, у вигляді рани шкірних покровів правого ліктьового суглобу та опіки дихальних шляхів І ступеня, а також тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді термічних опіків 55(5)% шкіри ІІ а,б ступеня обличчя, шиї, грудної клітки, живота та обох верхніх кінцівок.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 січня 2022 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

На виконання вказаної ухвали у визначений строк захисник ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зі скаргою про перегляд оскаржуваних судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, скаргу розглянути без його участі.

На обґрунтування своїх доводів в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, захисник посилається на положення статей 50, 65КК, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та зазначає у скарзі про те, що:
призначене судом ОСОБА_5 покарання не відповідає його особі, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, при цьому судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, дані про особу обвинуваченого, який відповідно до положень ст.89 КК вважається не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та показання потерпілого, який зазначав в суді першої інстанції, що примирився з обвинуваченим, моральних та матеріальних вимог щодо останнього не має і просив не позбавляти його волі, тобто суворо не карати.
У частині доводів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник зазначає у скарзі про те, що:
суд апеляційної інстанції переглядаючи вирок в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, з огляду на положення ст. 75 КК, не врахував наявні у провадженні пом`якшуючі обставини, дані про особу обвинуваченого, зокрема думку потерпілого, який в судовому засіданні пояснював, що також винуватий, з обвинуваченим примирилися, останній повністю оплатив лікування, що має враховуватися в сукупності з іншими обставинами, які пом`якшують покарання;
наявні в провадженні пом`якшуючі покарання обставини, позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність в нього судимостей в силу ст. 89 КК, що він на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відшкодував збитки в повному обсязі, примирився з потерпілим, під впливом неправомірної поведінки потерпілого вчинив кримінальне правопорушення, на думку сторони захисту, дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.75 КК, яка не була застосована судом апеляційної інстанції.
Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону захисник посилається на те, що:
відповідно до вимог ч.1 і ч.2 ст. 314-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, оскільки не доручив органу з питань пробації скласти досудову доповідь, що характеризує обвинуваченого, через що залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для постановлення законного і обґрунтованого судового рішення;
в порушення вимог ст. 374 КПК суд першої інстанції у вироку не зазначив належних мотивів щодо розміру покарання, яке належить призначити обвинуваченому і висновок суду в цій частині невмотивовано, та надав неправильну правову оцінку з приводу наявності судимості в ОСОБА_5 з урахуванням положень ст.89 КК;
апеляційний суд не дотримався вимог ст. 420 КПК та залишив без змін вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, не врахувавши при цьому достатньо пом`якшуючі покарання обставини та дані про його особу;
суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог КПК, оскільки не перевірив обставини здійснення захисту обвинуваченого захисником без повноважень, що були надані на підставі доручення про надання правової безоплатної допомоги від 08 січня 2020 року та закінчилися з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти 30 жовтня 2020 року, а в подальшому договір про надання правової допомоги укладено між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 лише 08 грудня 2021 року.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.
Доводи в касаційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, врахувавши положення ст.66 КК, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував:
? пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, що обвинувачений визнав вину;
? дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК вважається несудимий, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває;

? позицію потерпілого, який вибачив обвинуваченого та просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Поряд з цим судом враховано:

? ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів.

? посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання;
? вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною;
? що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганських дій, відбував покарання з випробуванням, після звільнення якого в короткий термін вчинив тяжкий злочин, відповідних висновків не зробив та не став на шлях виправлення.

Врахувавши наведені обставини провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе виключно з ізоляцією від суспільства та зазначив у вироку про необхідність призначити йому покарання в межах санкції, встановленої ч.1 ст.121 КК, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, що є мінімальним строком за вказаною санкцією та яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З наведеними висновками суду першої інстанції в цій частині погоджується й колегія суддів.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги сторони захисту.
Як убачається із ухвали суду апеляційної інстанції, захисник в апеляційній скарзі ставив питання про скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, а на підставі статей 75,76 КК звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням та покласти на нього відповідні обов`язки. При цьому захисник просив врахувати позитивні дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та думку потерпілого, який в суді першої інстанції вибачив обвинуваченого та просив не позбавляти його волі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги сторони захисту, враховуючи положення статей 65,75,76 КК, ст. 405 КПК, роз`яснення, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином дотримався вимог кримінального закону, врахував у достатній мірі характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, а саме, повне визнання ним вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що за місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення, що належить до тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи, відповідно до положень ст.89 КК вважається не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганських дій, був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком і через короткий проміжок часу після звільнення від відбування покарання вчинив тяжкий злочин.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без звільнення обвинуваченого з випробуванням, що відповідно до санкції ч.1 ст.121 КК є мінімальним розміром. При цьому, суд в ухвалі зазначив висновок про те, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає як характеру так і ступеню вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого з метою додержання законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 положень статей 75, 76 КК.
Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що вирок є надмірно суворим та не відповідає принципу достатності покарання для виправлення обвинуваченого, апеляційний суд визнав такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними в ухвалі мотивами.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано щире каяття обвинуваченого, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, те, що обставини, які обтяжують покарання відсутні, обвинувачений на момент вчинення злочину вважається несудимий і таким, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, примирився з потерпілим, претензій останній до нього не має, просив суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти його волі, суд апеляційної інстанції визнав такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке належить відбувати реально, і в свою чергу не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого положень статей 75, 76 КК та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Водночас апеляційний суд в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним стороною захисту обтяжуючим та пом`якшуючим покарання обставинам, а також даним про особу обвинуваченого, у тому числі й тим, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, та призначив обвинуваченому покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КПК, що на переконання суду апеляційної інстанції є справедливим. При цьому, суд першої інстанції визнав обставиною, що обтяжує покарання - вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині суд апеляційної інстанції визнав такими, що не відповідають викладеним у судовому рішенні висновкам.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із видом та розміром призначеного ОСОБА_5 покарання, апеляційний суд врахував та зазначив в ухвалі й те, що людина, її життя й здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а вчинене обвинуваченим кримінально-каране діяння посягає на життя та здоров`я потерпілого, а тому на переконання апеляційного суду виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим без відбування ним покарання у виді реального позбавлення волі.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції не встановив істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні вироку, та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наведене, встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та його ступінь тяжкості, яке відповідно до положень ст. 12 КК належить до тяжких злочинів, в тому числі, вчинення ним кримінального правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, внаслідок вчинення обвинуваченим незаконних дій потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, доводи у скарзі захисника про те, що:
судами не враховано пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, дані про його особу, який відповідно до положень ст.89 КК - несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання та показання потерпілого, який зазначав в суді першої інстанції, що примирився з обвинуваченим, моральних та матеріальних вимог щодо останнього не має і просив не позбавляти його волі, тобто суворо не карати, та які дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.75 КК, яка не була застосована судом апеляційної інстанції, на думку Суду, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині призначеного обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке є мінімальним за строком, передбаченим санкцією ч.1 ст.121 КК, з урахуванням при цьому пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, в тому числі й тих обставин, що зазначені у касаційній скарзі.

Суд не вбачає підстав для скасування в частині призначеного покарання судових рішень з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині. При цьому, враховуючи зазначене та беручи до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та обставини його вчинення, Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 75, 76 КК.

Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК під істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд вважає необґрунтованими доводи в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч.1 і ч.2 ст. 314-1, ст.374 КПК, зокрема: не зазначив у вироку належних мотивів щодо розміру покарання, яке належить призначити обвинуваченому і висновок суду в цій частині невмотивовано, надав неправильну правову оцінку з приводу наявності судимості в ОСОБА_5 з урахуванням положень ст.89 КК, та не доручив органу з питань пробації скласти досудову доповідь, що характеризує обвинуваченого, через що залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для постановлення законного і обґрунтованого судового рішення, чим на думку захисника допустив неповноту судового розгляду, з огляду на таке.
Як убачається із наданої копії вироку, з урахуванням положень ст.66 КК суд першої інстанції зазначив про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КК, а саме 5 (п`ять) років, врахувавши при цьому його щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, що обвинувачений визнав вину, дані про його особу, який раніше в силу ст. 89 КК вважається несудимий, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває та позицію потерпілого, який вибачив обвинуваченого та просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Поряд з цим, суд хоча й врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів, посередню характеристику обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганських дій, відбував покарання з випробуванням, після звільнення якого в короткий термін вчинив тяжкий злочин, відповідних висновків не зробив та не став на шлях виправлення, при цьому на думку Суду, враховані та зазначені судом обставини, а також відсутність судової доповіді у провадженні, не вплинули на прийняття рішення судом першої інстанції про призначення ОСОБА_5 саме мінімального розміру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Захисник ОСОБА_4 не погоджуючись з судовими рішеннями у скарзі також зазначає про допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, що в силу положень статей 433, 438 КПК не належить до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, та виходить за межі його перегляду.
Твердження в касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог КПК, оскільки не перевірив обставини здійснення захисту обвинуваченого захисником без повноважень, що закінчилися з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти 30 жовтня 2020 року, Суд вважає непереконливими, оскільки захисником не наведено належних обґрунтувань того, яким чином зазначене порушення істотно вплинуло на законність і необґрунтованість ухвали апеляційного суду або права обвинуваченого, враховуючи те, що захисник безперешкодно надавав правову допомогу обвинуваченому в суді апеляційної інстанції, про що не заперечує в касаційній скарзі.
На даний час захисником подана касаційна скарга, відповідність якої вимогам ст. 427 КПК перевіряє суд касаційної інстанції, зокрема, наявність документів на підтвердження повноважень сторони захисту на стадії оскарження судових рішень в касаційному порядку, які були надані захисником під час усунення недоліків касаційної скарги, в тому числі ОСОБА_4 надано копію договору про надання правової допомоги, укладеного між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 08 грудня 2021 року.
З урахуванням вищезазначеного, Суд не вбачає підстав вважати, що постановлені в даному кримінальному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на порушення вимог чинного КК та КПК. На думку Суду, судові рішення є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено.
З урахуванням зазначеного Суд дійшов висновку, що обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликали б необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Отже, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень, не убачається підстав для задоволення скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3