Справа № 297/1232/18
У Х В А Л А
Іменем України

21 лютого 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Мукачеві, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Свобода Берегівського району Закарпатської області, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого,

В С Т А Н О В И В:

До Мукачівського міськрайонного суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації, яким засуджено ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України згідно з Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.
Клопотання мотивоване тим, що 06 квітня 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 1080/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17.01.2018 року за № 06-4168/18. ОСОБА_4 засуджено вироком Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених пунктом «в» частини четвертої статті 162 (грабіж із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому) та частиною четвертою статті 111 (умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили з необережності смерть потерпілого) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути клопотання без його участі.
Захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , подав суду клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення та нагайне звільнення засудженого з під варти. Своє клопотання мотивує тим, що вирок Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року, який переглядався в апеляційному порядку, набув законної сили в день постановлення Липецьким обласним судом від 20.10.2016 року рішення, - яким вирок Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року залишено без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення. Тому вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 що діяла до 20.06.2017 включно, слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 08 лютого 2016 року по 20 жовтня 2016 року, включно (день набрання рішення Липецького обласного суду від 20.10.2016 року законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Крім того, захисник засудженого, просив застосувати вимоги ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 що діяла до 20.06.2017 включно, до періоду з 03 жовтня 2019 року (дня з, якого його підзахисний ОСОБА_4 був доставлений в Україну для приведення вироку Російської Федерації, ухваленого відносно нього, та по теперішній час, тобто день ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, рішення у формі ухвали про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України. Свою позицію захисник засудженого мотивує тим, що вважає утримання ОСОБА_4 в Закарпатському УВП № 9 м. Ужгорода в період розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України «попереднім ув`язненням» ОСОБА_4 в Україні, що узгоджується з позицію апеляційного суду викладеною в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 02.09.2021 року у справі № 307/3391/18 згідно якої, «при вирішенні питання про зарахування засудженому Особа 1 у строк відбування покарання періоду його доставки в Україну до дня розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом кінцевого судового рішення у даному кримінальному провадженні.» Та просить звільнити засудженого ОСОБА_6 з під варти негайно з фактичним відбуттям покарання.
Засуджений ОСОБА_4 підтримав повністю позицію свого захисника та привівши вирок РФ Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року у відповідність із законодавством України, зарахувати йому строк попереднього ув`язнення та звільнити його з під варти в залі суду.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив привести вирок суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність з чинним законодавством України. При цьому заперечив протии задоволення клопотання прокурора в частині застосування вимоги ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 що діяла до 20.06.2017 включно, до періоду з 03 жовтня 2019 року (дня з, якого його підзахисний ОСОБА_4 був доставлений в Україну (для приведення вироку Російської Федерації, ухваленого відносно ОСОБА_4 ) та по теперішній час, тобто день ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, рішення у формі ухвали про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України. Свою позицію обґрунтував роз`ясненнями, викладеними у постанові ВС від 26.02.2020 року у справі № 497/349-16к, відповідно до якого: «Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а ) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.
При цьому вказівка в пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.
При цьому положення пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.
Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».
Заслухавши позицію прокурора, засудженого та його захисника вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Так, згідно копії паспорта засудженого ОСОБА_4 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить з положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України, громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені уст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до якої під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4ст. 610 КПК України.
При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи, як передбачено ч. 3 ст. 603 КПК України.
Частиною 1статті 606 КПК України визначено, що засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_4 вироком Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. «в» ч. 4 ст. 162 та ч. 4 ст. 111 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено йому покарання за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ у виді восьми років позбавлення волі ; за ч. 4 ст. 111 КК РФ у виді восьми років позбавлення волі. На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_4 призначено шляхом часткового складання призначених покарань у виді одинадцяти років позбавлення волі. Строк відбування покарання розраховано з 03 серпня 2016 року.
Апеляційною ухвалою Липецького обласного суду від 20.10.2016 року вирок Грязінського міського суду Липецької області від 03.08.2016 року залишено без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.
Постановою Грязінського міського суду Липецької області від 13.12.2016 року внесено виправлення у резолютивну частину вироку цього ж суду від 03.08.2016 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ та ч. 4 ст. 111 КК РФ, і зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання час перебування його під вартою з 08 лютого 2016 року по 02 серпня 2016 року, включно.
Згідно ч.3 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Санкція ч.4 ст.111 КК Російської Федерації, умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, що спричинило з необережності смерть потерпілого, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років з обмеженням волі на строк до двох років або без такого.
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікується за ст.121 ч.2 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.
Санкція п. «в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, розбій, вчинений із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого та з обмеженням волі на строк до двох років або без такого.
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, кваліфікується за ст.187 ч.4 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Відповідно до ст.610 ч.4 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків : 1)якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України ; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначений вироком суду іноземної держави.
Суд керуючись положеннями п. d) ч. 1 ст. 11 Конвенції, відповідно до якого, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи, вважає, що засудженому слід визначити покарання без застосування, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 покарання:
- за ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років;
- за ч.4 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 11 (одинадцяти) років без конфіскації майна.
Разом з тим, положення п. «с» ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених, передбачають, що у разі заміни вироку застосуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку; замінюючи вирок, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 03.08.2016 року, зарахувавши в строк відбування покарання час тримання його під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 08.02.2016 року по 20 жовтня 2016 року включно, - відповідно до вироку Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016 року та постанови Липецького обласного суду від 20.10.2016 року, якою вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із наведеного слідує, що положення ч. 5 ст. 72 КК України застосовуються до всіх осіб, без виключення, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Будь-яких обмежень щодо застосування норм вказаної статті КК України, зазначений Закон не містить, а тому його дія розповсюджується, в тому числі, і на ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Відповідно до розпорядження, вирок щодо ОСОБА_4 набрав законної сили 03 серпня 2016 року.
З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_4 тримається під вартою з 08 лютого 20216, суд, приймаючи до уваги, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 діяла до 20.06.2017 включно, зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 08.02.2016 року по 20 жовтня2016 року (день набрання вироком суду законної сили та постанови Липецького обласного суду від 20.10.2016 року, якою вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У випадку застосування процедури продовження виконання вироку (ст. 10 Конвенції 1983 р.) держава виконання вироку повинна дотримувати характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку, однак може на основі рішення суду співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину, за умови, що покарання, призначене державою винесення вироку, за своєю природою і тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку.
Стаття 11 Конвенції 1983 р., на відміну від ст. 10, не містить прямого обов`язку суду держави виконання вироку дотримувати характеру і тривалості покарання, проте відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 11 Конвенції суд повинен враховувати висновки щодо фактів, які зробив суд держави винесення вироку (у тому числі щодо суворості покарання). Отже, ст. 11 Конвенції не передбачає широких повноважень для суду держави виконання вироку щодо пом`якшення покарання.
Стаття 12 Конвенції 1983 р., стосується застосування амністії, помилування та аналогічних форм пом`якшення покарання на стадії виконання вироку. Вона не може застосовуватися судом для пом`якшення покарання із застосуванням пом`якшуючих обставин у момент прийняття рішення про визнання і виконання вироку іноземної держави на території України. (ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ Узагальнення від 01.02.2008 Практика застосування судами міжнародних договорів України щодо визнання і виконання вироків іноземних судів)
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 11 Конвенції про передачу засуджених 1983 року, ст. ст. 7, 10, 68, 70, 72,КК України, ст. ст. 370, 372, 602, 603, 606, 610 КПК України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації, яким засуджено ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України задоволити.
Визнати і виконати вирок іноземного суду на території України.
Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016 року за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України до покарання:
- за ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років;
- за ч.4 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 11 (одинадцяти) років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 03 серпня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 що діяла до 20.06.2017 включно, зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 08 лютого 2016 року по 20 жовтня 2016 року, включно (день набрання вироком суду законної сили та постанови Липецького обласного суду від 20.10.2016 року, якою вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга через цей суд до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення її копії.

Головуючий ОСОБА_1