УХВАЛА
18 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі подання начальника Вознесенівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 09.08.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 220 громадських робіт,
29.09.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання начальника Вознесенівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 .
Згідно вказаного подання, вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було засуджено 09.08.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 220 годин
15.09.2016 року до Вознесенівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області надійшла на виконання, копія вироку відносно ОСОБА_4 та заведено особову справу за № 12/2016.
15.09.2016 року та 22.09.2016 року на адресу місця проживання засудженого було направлено два виклики про необхідність з`явитися до Вознесенівського РВ уповноваженого органу з питань пробації.
27.09.2016 року засуджений був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання громадських робіт, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України може бути притягнути його кримінальної відповідальності. Одночасно з цим, роз`яснено, що згідно зі статтею 37 КВК України засуджений зобов`язаний: додержуватися встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, без погодження уповноваженого органу з питань пробації не виїжджати за межі України.
Цього ж дня, засудженому було видане направлення на КП «Титан» для відпрацьовування 220 годин громадських робіт, де він повинен приступити до відбування покарання з 28.09.2016 року. 28.09.2016 року на адресу Вознесенівського РВ надійшла довідка КП «Титан» № 654 від 28.09.2016 року, згідно якої, ОСОБА_4 в призначений день на підприємство не з`явився. Згідно телефонної розмови з засудженим встановлено, що через погане самопочуття до відбування покарання не приступив, зобов`язався о 8:00 год. 29.09.2016 року з`явитися з направленням до КП «Титан», документи, які б підтвердили поважність неявки засуджений не надав.
Наказом КП «Титан» № 85-гр від 29.09.2016 року, ОСОБА_4 , прийнятий на підприємство для відбування призначеного судом покарання. Цього ж дня був складений графік відбування покарання у виді громадських робіт на вересень 2016 року та заплановано до відбуття 8 годин громадських робіт. Згідно повідомлення КП «Титан», ОСОБА_4 з 30.09.2016 року на визначений об`єкт для відбування покарання не вийшов. Про можливу відсутність не попередив.
У зв`язку з цим, на адресу місця проживання та реєстрації засудженого були направлені виклики 30.09.2016 року, 06.10.2016 року, за викликами засуджений не з`явився, про причини неявки не повідомив. В подальшому працівниками органами пробації було скеровано ряд заходів для встановлення причин неявки до уповноваженого органу з питано пробації та можливого місця перебування засудженого, а саме вихід на адресу місця проживання, а також опитано родичів засудженого. Станом на 27.10.2016 року встановити місце перебування ОСОБА_4 не виявилося можливим.
27.10.2016 року Вознесенівським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області розпочато першочергові заходи з виявленням засудженого. Для встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 Вознесенівським РВ, були зроблені запити до спеціальних установ м. Запоріжжя, відповідних органів реєстрації, закладів охорони здоров`я за місцем проживання засудженої особи, моргів, територіальних органів Національної поліції України. Засуджений по установах м. Запоріжжя не значиться.
25.11.2016 року до Вознсеннівського ВП ДВП ГУНП України в Запорізькій області було направлено подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів та подання для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно повідомлення Вознесенівського відділу поліції, 08.12.2016 року ОСОБА_4 оголошений у розшук, ОРС № 51111602. 04.01.2017 року Вознесенівським ВП було повернуто подання для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності до Вознесенівського РВ органу пробації у зв`язку з тим, що місце перебування засудженого не встановлено. В свою чергу, за вих. № 65 від 04.01.2017 року Вознесенівським РВ уповноваженого органу з питань було скеровано подання про вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України до Запорізької місцевої прокуратури № 2.
26.03.2018 року засуджений ОСОБА_4 був доставлений до Вознесенівського РВ, де від засудженого було відібрано пояснення та винесено попередження за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт. Засудженого повторно попереджено про правові наслідки за ухилення відбування покарання.
ОСОБА_4 приступив до відбування громадських робіт 27.03.2018 року. 24.04.2018 року до Вознесенівського РВ уповноваженого органу з питань пробації, надійшло повідомлення КП «Титан», про те, що згідно складеного графіка 24.04.2018 року ОСОБА_4 на працю не вийшов. Про можливу відсутність не попередив. З метою виклику засудженого, старшим інспектором Вознесенівського РВ були зроблені численні телефонні виклики на номер мобільного телефону засудженого, в ході яких останній неодноразово зобов`язувався з`явитися до уповноваженого органу пробації для надання пояснень з даного приводу, але станом на 29.05.2018 року, ОСОБА_4 так і не з`явився. При перевірці засудженого за місцем його проживання ( АДРЕСА_3 ) місцезнаходження не встановлено.
У зв`язку з вищевикладеним, Вознесенівським ВП розпочаті першочергові розшукові заходи, були зроблені запити до спеціальних установ м. Запоріжжя та встановлено, що засуджений по установах м. Запоріжжя не значиться. 06.07.2018 року було заведено оперативно розшукову справу № 50281802.
Згідно останнього повідомлення Відділу поліції № 1 ЗРУП, відносно ОСОБА_4 проводяться розшукові заходи направлені на встановлення місця знаходження останнього.
Згідно наявної у справі інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України отриманої 27.08.2021 року за вх. № 971, ОСОБА_4 державний кордон не перетинав.
Під час перебування на обліку Вознесенівського РВ, ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно вимоги УІАП ГУНП України в Запорізькій області від 13.07.2021 року нового кримінального правопорушення не вчинив.
Станом на 08.09.2021 року згідно матеріалів особової справи та облікової картки засудженим ОСОБА_4 відпрацьовано на КП «Титан» всього 60 годин громадських робіт.
З моменту набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя у відношенні ОСОБА_4 , а саме з 09.09.2016 року пройшло більше 5 років.
Засуджений ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України (ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі) не притягувався, відповідно вироку суду, яким ОСОБА_4 було б визнано винним в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт не існує.
Фактично подальше перебування на обліку уповноваженого органу з питань пробації засудженого недоцільно так як після спливу строків зазначених законодавством в ч. 1 ст. 80 КК України, обвинувальний вирок втратив належний каральний та превентивний вплив та не відповідає принципам кримінально-виконавчого законодавства.
Таким чином, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 80 КК України, п. 14 ст. 537, п.1 ч. 2 ст. 539 КПК України, начальник органу пробації просив вирішити питання про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим 09.08.2016 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, у зв`язку із спливом строків давності виконання обвинувального вироку.
Старший інспектор Вознесенівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 , прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. На задоволенні подання орган пробації та прокурор наполягає, а засуджений та його захисник проти його задоволення не заперечували.
Із урахуванням наведеного, враховуючи положення ч. 4 ст. 107 КПК України, відповідно до яких у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, суд вважає за можливим розглянути подане подання за відсутності учасників процесу та без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження.
Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи за № 12/2016 р. у ІІ томах, суд вважає подання обґрунтоване, з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 220 громадських годин.
Вирок набрав законної сили 09.09.2016 року та був направлений на виконання до уповноваженого органу з питань пробації 13.09.2016 року.
Станом на 18.10.2021 року громадські роботи ОСОБА_4 не відбуті, за час перебування на обліку органу пробації до кримінальної відповідальності не притягувався.
З вимог ч. 1 ст. 80 КК України слідує, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч.1 цієї статті, подвоюються.
Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24.12.2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Оскільки в матеріалах подання відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Відповідно до приписів ст. 152 КВК України, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків вирішується інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, відсутні відомості про вчинення ОСОБА_4 нового злочину суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд,
УХВАЛИВ:
Подання начальника Вознесенівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у виді 200 годин громадських робіт, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1