ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2035/21 Справа № 204/7436/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000609 за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 та заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вказану апеляційну скаргу, -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого підсобним робітником в ТОВ «Рост Проіндустрія», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

Міру запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Приблизно о 23 годині 40 хвилин 16 серпня 2020 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «МАZDА 323», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.11.2019 року належить ОСОБА_9 , в темний час доби здійснював рух по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги вул. Новошкільної, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, Чечелівського району м. Дніпро, з боку вул. Татарської у напрямку вул. Високогірної.

Під час руху по правосторонньому заокругленні проїзної частини дороги вул. Новошкільної, Чечелівського району м. Дніпро, де оглядовість була обмеженою, як геометричними параметрами дороги так і попутним легковим автомобілем попереду, слідуючи зі швидкістю 60-70 км/год, яка перевищує дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту, не більше 50 км/год., ОСОБА_7 не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не переконавшись в безпеці подальшого руху та що його дії не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, також не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, приступив до виконання маневру обгону попутного легкового автомобіля, внаслідок чого приблизно о 23 годині 40 хвилин 16 серпня 2020 року на зустрічній смузі вул. Новошкільної, навпроти території домоволодіння № 16, розташованого по вул. Тиловій, лівою передньою частиною автомобіля «МАZDА -323», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на передню частину велосипеда, під керуванням ОСОБА_10 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння рухався по своїй смузі з боку вул. Високогірної у напрямку вул. Татарської.

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.1. а), 2.9. а); 12.4., 12.9. б), 10.1., 14.2. в) та 14.6. г) Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими.»; п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;»; п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;»; п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;»; п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»; п. 12.9. «Водієві забороняється:» б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;»; п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; п. 14.2. «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:» в) «смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;»; п. 14.6. «Обгін заборонено:» г) «у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;». Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1., 14.2. в) та 14.6. г) Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на велосипедиста ОСОБА_10 .

В результаті ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла (садна в тім`яно-потиличній ділянці голови ліворуч, в лобній ділянці праворуч, на спинці носу на всьому протязі, на верхній губі з розповсюдженням на нижню та підборіддя, в проекції правого плечового суглобу по зовнішньо-задній поверхні, на передній поверхні грудної клітини праворуч, на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні лівої гомілки від верхньої третини з розповсюдженням на зовнішню поверхню стопи, на внутрішній поверхні правого стегна у нижній половині, на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній половині, на внутрішній поверхні правої стопи по центру; синець на повіках правого ока; травматичні переломи 1-х зубів на обох щелепах, розрив кінчика язика; забійні рани в проекції правої надбрівної дуги, на нижній губі по центру; рвано-забійні рани в проекції лівого колінного суглоба по передній поверхні, в проекції правого колінного суглоба по передньо-внутрішній поверхні і на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; багатоуламковий перелом кісток склепіння черепу з розповсюдженням на його основу, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, забій мозкової речовини на базальній поверхні обох лобних часток по внутрішній поверхні, а також в проекції полюса правої скроневої частки; поперечні переломи 4-6-го ребер праворуч по середньо-ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври, розрив правого грудинно-ключичного з`єднання, поперечний перелом грудини на рівні 2-го ребра; поперечний перелом великого рогу під`язичної кістки ліворуч; крововиливи у легенях, розриви селезінки та печінки; вивих правого ліктьового суглоба, кишенеподібне відшарування шкіряних покривів з формуванням підшкірних крововиливів на передніх поверхнях обох нижніх кінцівок від нижньої третини стегон до верхньої третини гомілок; поперечний перелом правої стегнової кістки у нижній третині, косо-поперечний перелом лівої стегнової кістки на межі нижньої та середньої третин, підшкірні крововиливи в обох пахових ділянках).

Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 , яка настала на місці дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказаний вирок, в частині призначення покарання, скасувати та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
Вважає, що зазначений вирок суду не відповідає вимогам кримінального кодексу України через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
На думку прокурора, призначаючи покарання обвинуваченому, суд як обставину, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, крім щирого каяття, врахував і те, що ОСОБА_7 відшкодував шкоду потерпілому. Але в матеріалахвідсутні будь-які документи щодо відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілому.

Також зазначає, що судом не враховано позицію потерпілого, який прохав реального покарання.

На думку прокурора, судом належним чином не враховано, що обвинувачений вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, тяжкість наслідків скоєного злочину, та те, що ОСОБА_7 взагалі не мав права на керування транспортними засобами.

На апеляційну скаргу прокурора захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 були подані заперечення. Захисник просив залишити вказану скаргу без задоволення, а вирок, - без змін, вважаючи її необґрунтованою.
Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.
В доповненнях до заперечень захисник вважав, що апеляційна скарга прокурора була подана після спливу строку на оскарження, оскільки надійшла до суду першої інстанції 25 червня 2021 року, хоча була направлена до суду кур`єрською службою 18 червня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 395, 396 КПК України, по ній було обґрунтовано відкрито апеляційне провадження, оскільки вона була подана в місячний термін 18.06.2021 року, про що свідчать відмітки поштового відправлення. За таких обставин колегія суддів вважає доводи адвоката з вказаного приводу безпідставними.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл. 28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Доведеність винуватості обвинуваченого, правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимоги змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам кримінального кодексу України через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, зазначаючи про наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який повністю визнав вину, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. 23.10.2020 року був прийнятий на посаду підсобного робітника в ТОВ «Рост Проіндустрія», за місцем роботи також характеризується позитивно. Врахував, що обвинувачений намагається відшкодувати моральну шкоду потерпілому, пов`язану із загибеллю його сина ОСОБА_10 внаслідок ДТП, шляхом грошових переказів на картку потерпілого на загальну суму 34 993,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, врахував наслідки, які настали в результаті вчиненого правопорушення - смерть особи. В якості пом`якшуючих обставин суд врахував щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому. Обтяжуючою обставиною суд визнав скоєння правопорушення в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Суд призначив покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавленням права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання з застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції не в повній мірі враховано грубий характер скоєного правопорушення, адже обвинувачений допустив керування транспортним засобом перебуваючи при цьому в стані як наркотичного, так і алкогольного сп`яніння, що призвело до ДТП та загибелі людини.
Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом 4 частини 1 статті 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Колегія суддів наголошує, що згідно положень п. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного суду у справах: №702/880/16-к від 10.05.2018 року, №286/2571/16-к від 07.06.2018 року, №682/956/17 від 21.08.2019 року, №439/548/19 від 11.03.2020 року, № 317/1992/18 від 07.10.2020 року, № 158/1830/19 від 23.12.2020 року, № 497/1643/17 від 18.03.2021 року, - застосування судом положень ст. 75 КК України при призначені покарання за обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, потрібно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Тому, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів у відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів враховує обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття обвинуваченого та часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому.
Колегія суддів також враховує, що обставиною, що обтяжує покарання, колегія суддів визнає вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується.

Колегія суддів приймає до уваги думку потерпілого щодо необхідності реального позбавлення волі обвинуваченого.
Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді реального позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами, адже обвинувачений взагалі немає водійського посвідчення.
На переконання колегії суддів, будь-які підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, - відсутні.
В решті вирок суду слід залишити без змін.

На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В решті вирок суду залишити без змін.
Взяти ОСОБА_7 в залі суду під варту негайно.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 26.10.2021 року по 24.05.2021 року.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4