ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1139/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 643/709/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000890 від 07.07.2017, за частиною 4 статті 190 КК України, -

встановила:

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 клопотання прокурора задоволено.

В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відмовлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України продовжено строком на 60 днів, а саме по 13.03.2022 включно.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті190 КК України продовжено строком на два місця, а саме по 12.03.2022 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 відмовити, обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В разі відмови в задоволенні апеляційної скарги в частині обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваної ухвали, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, зазначає, що обраний запобіжний захід є занадто суворим і реально невідповідним суспільній небезпеці кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , а також особі обвинуваченої.

На думку сторони захисту, прокурором в судовому засіданні не було доведено реальну можливість настання ризиків, передбачених пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК України та їх обґрунтованість, а було лише формальне посилання на зазначені ризики та їх перелік.

Крім того, захисник вважає, що судом першої інстанції не враховано дані, які характеризують особу обвинуваченої та її соціальні зв`язки, а саме, що вона раніше не судима та до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась, має хвору мати та неповнолітнього сина, 2004 року народження, зареєстрована та постійно проживає в м.Херсоні. Отже, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.

Також захисник посилається, що встановлений ОСОБА_7 розмір застави є занадто великим та завідомо непомірним для обвинуваченої та її родини.

Прокурор, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 3 статті 422-1 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, так як в силу вимог частини 4 статті 422-1 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_6 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції, вивчивши дані про особу обвинуваченої, з урахуванням того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, дійшов висновку, що доводи, викладені у клопотанні прокурора, знайшли своє підтвердження у суді. Також суд першої інстанції не вбачав підстав для зменшення застави обвинуваченій ОСОБА_7 з огляду на те, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, об`єктивних підстав, які б свідчили про можливість зміни розміру застави, суду не надано та не зазначено.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 190 КК України, які відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачена може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності в складі організованої групи, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченій, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо зменшення розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною 5 статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31.07.2020, крім іншого, визначено ОСОБА_7 суму застави в розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 630 600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн.

При визначенні розміру застави обвинуваченій ОСОБА_7 судом враховано обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан обвинуваченої, інші дані про її особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та встановлено розмір застави у межах, передбачених частиною 5 статті 182 КПК України.

З врахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для зменшення розміру застави, визначеної обвинуваченій ОСОБА_7 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Надаючи оцінку посиланням захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на відсутність в обвинуваченої судимості, наявність хворої матері та неповнолітнього сина, місця реєстрації та постійного проживання в м.Херсоні, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та строк покарання, який загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною, не можуть слугувати стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченої ОСОБА_7 не зможе забезпечити виконання нею її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: