ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/250/22 Справа № 212/470/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року про арешт майна,
за участю:
секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль марки FAW р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_6 , навантажувач Bobcat 863, р.н. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , із забороною власнику та будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя, послався на те, що слідчим у своєму клопотанні доведені правові підстави арешту вилученого під час огляду майна, яке є тимчасово вилученим й визнано речовим доказом у проваджені, та з метою попередження можливості його зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у провадженні, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на це майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у клопотанні слідчого про арешт майна відмовити.
Обґрунтовуючи свої вимоги адвокат указує на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Так, апелянт посилається на відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Разом з тим, зазначає, що в клопотанні слідчого про арешт тимчасово вилученого майна взагалі не вказано кому саме та який розмір шкоди було б завдано у разі викрадення будівельних матеріалів, що нібито були предметом посягання.
Також, апелянт посилається на те, що слідчий суддя не навів мотивів необхідності накладення арешту на вилучене майно шляхом заборони його відчуження та користування, та не розглянув можливість передання на зберігання вилученого майна власникам, що свідчить про необґрунтованість такої ухвали. Адвокат указує й на те, що слідчий суддя не надав належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_10 та наданим нею правовстановчим документам під час судового засідання, що свідчить про неповноту судового розгляду при вирішенні питання про арешт майна.
Окрім того, звертає увагу на те, що слідчим не складався протокол про затримання, вилучення та опису транспортних засобів, та невідомо за яких умов вилучене майно зберігається. До того ж, зазначає, що ці транспортні засоби на цей час знаходяться на стоянці біля районного управління поліції, без будь-якої охорони та до яких є вільний доступ, тому існує ризик їх зіпсування. За таких обставин, на думку апелянта, клопотання слідчого є необґрунтованим, а ухвала слідчого судді - незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , який підтримал апеляційну скаргу, прокурора, який не заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Згідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження .
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Перевіряючи ухвалу слідчого судді на дотримання вищевказанних вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Так, наявними матеріалами провадження підтверджено, що СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000063 від 16.01.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
В межах цього кримінального провадження слідчий СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки FAW р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_6 , навантажувач Bobcat 863, р.н. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 15.01.2022 вищезазначене майно вилучене під час огляду відкритої ділянки місцевості, розташованої біля будинку № 82 мкрн. 5-й Зарічний.
17.01.2022 постановою слідчого це майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
Водночас згідно з матеріалами провадження слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, колегія суддів вважає, що слідчим не наведено переконливих доказів на обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, а слідчий суддя, відповідно до положень ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття судового рішення.
Разом з тим, у клопотанні жодним чином не обґрунтована потреба досудового розслідування, яка виправдовує ступінь втручання у права і свободи власників майна. До того ж, прокурор в судовому засіданні заявив, що на теперешній час відпала необхідність в арешті майна, зазначеного в клопотанні.
Отже, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
З огляду на викладене, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не дотримані вимоги ст.173 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги адвоката є частково обгрунтованими, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на майно, зазначеного в клопотанні, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
При цьому, згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особам вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна: автомобіля марки FAW р.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ОСОБА_6 , навантажувача Bobcat 863, р.н. НОМЕР_2 , зареєстрованого на ОСОБА_7 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарження не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4