Дата документу 01.09.2021 Справа№ 329/510/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/871/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №329/510/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоказанкувате Чернігівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01.05.2020 року в період часу приблизно з 02.00 по 06.00 годину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , не передбачаючи можливості завдання тяжких наслідків у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень або настання смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи із злочинною недбалістю, перетягуючи ОСОБА_9 , яка також перебувала у стані алкогольного сп`яніння, до житлової літньої кухні домоволодіння, спричинив останній рани, садна та синці на обличчі тулубі та кінцівках, кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження; перелом 4-7 ребер справа з пошкодженням реберної плеври які ускладнилися гемо-пневмотораксом, кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя під час їх отримання; пошкодження в ділянці шиї (садна та перелом рогу під`язичної кістки), кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться у прямому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 між 05-06 год. 01.05.2020 року.

Таким чином, ОСОБА_8 внаслідок злочинної недбалості вчинив вбивство через необережність, а саме не передбачив можливість настання смерті ОСОБА_9 від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.119 КК, як вбивство, вчинене через необережність. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.119 КК у виді 4 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд, в порушення вимог ст.ст.368, 374 КПК, зазначаючи обставини вчинення злочину та дані, що характеризують особу, не вирішив питання про міру та вид покарання, яка має бути призначена обвинуваченому, та як наслідок не обґрунтував та не вмотивував застосування конкретного виду покарання. Крім того, суд недостатньо врахував обставини вчинення злочину, зокрема стан алкогольного сп`яніння, при цьому залишив поза увагою висновок судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння стає дратівливим, конфліктним та агресивним. Про зловживання обвинуваченим спиртними напоями також зазначено у характеристиці за місцем проживання обвинуваченого, яка в цілому характеризує його особу негативно. Зважаючи на обставини вчинення злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілої, характер та локалізацію травм та тілесних ушкоджень у суду були всі підстави для призначення обвинуваченому реальної міри покарання. Крім того, при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням судом було враховано пом`якшуючі обставини та характеризуючі особу обвинуваченого дані. Проте судом не обґрунтовано, яким чином ці обставини впливають на можливість виправлення обвинуваченого та застосування до нього ст.75 КК. Сукупність обставин, які були враховані судом, лише давали суду підстави призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то колегія суддів вважає їх слушними виходячи з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як визначено в ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо. Лише проаналізувавши такі обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Проте зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без належного врахування зазначених вище обставин.

Так, на переконання колегії суддів, при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, районним судом не було належним чином враховано те, що злочин у даній справі обвинуваченим вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Обвинувачений хоча раніше і не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності, проте ніде не працює, не має міцних та сталих соціальних зв`язків, зловживає спритними напоями. Крім того, поза увагою суду залишилися і обставини вчиненого злочину, зокрема спосіб його вчинення, кількість та характер заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень. Не враховано судом і цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, адже життя людини визнається найвищою соціальною цінністю.

Обставини, на які послався суд у вироку (визнання вини, щире каяття, відсутність судимостей, не перебування на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра), апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК. Проте судова колегія не находить зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права. У контексті наведених обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4