Справа № 155/1376/18 Провадження №11-кп/802/210/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_10 , яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Полюхно, Горохівського району, Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, на утриманні якого особи не перебувають,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 1 906,46 грн. у відшкодування майнової шкоди та 6 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 705 грн. судового збору.
Вироком вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 липня 2018 року приблизно о 19 год., на території власного подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, переслідуючи прямий умисел на заподіяння травм іншій людині, наніс декілька ударів дерев`яною палицею та металевим прутом по обличчю, голові, лівій руці та лівій частині тулуба ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, тулуба та кінцівок, саден голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 98 від 30 липня 2018 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень, а також перелому 8-го ребра зліва та відкритого перелому ліктьової кістки, які належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я.
У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає оскаржуваний ним вирок незаконним та необгрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в основному доведення винуватості обвинуваченого покладено ряд доказів, які є недопустимими. Зокрема, протокол слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року, проведений із участю потерпілого ОСОБА_7 через надання згоди на проведення даної слідчої дії особою, яка не є власником земельної ділянки та будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також через відсутність у протоколах слідчих експериментів від 21 серпня 2018 року відомостей про вилучення одягу та металевого предмету, а відповідно і похідних від нього доказів: протоколу огляду предметів та постанови про визнання предметів речовими доказами від 21 серпня 2018 року. Зазначає, що потерпілий незаконно проник на огороджену територію його приватного будинковолодіння. Обвинувачення грунтується лише на показаннях першого, які є неправдивими, інші особи, які були б безпосередніми очевидцями даних подій, відсутні. У зв`язку із цим, просить вирок суду від 21 жовтня 2021 року скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, потерпілого та його представника, які відносно її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України. але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Такий висновок стверджується зібраними у встановленому законом порядку і перевіреними судом доказами.

Зокрема, показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції хоча і не визнавав свою винуватість у вчиненому, проте не заперечував у часі та місці, зазначеному у обвинувальному акті, факт виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , який є його сусідом, а також наявності у нього дерев`яної палки та металевого пруту.

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , наданими ним в суді, який категорично та однозначно ствердив про факт нанесення йому обвинуваченим ударів палкою, а коли вона поламалась арматурою по різних частинах тіла: голові, лівій руці та ребрах.

Такі його показання є незмінними та послідовними, узгоджуються із показаннями інших свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також сукупністю інших доказів, зокрема: заявою ОСОБА_7 від 23 липня 2018 року з приводу притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 , який спричинив йому тілесні ушкодження; постановою про доручення проведення судово-медичного обстеження від 24 липня 2018 року; даними протоколу слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_7 та протоколу огляду предмета від 21 серпня 2018 року з ілюстративними таблицями до нього; постановою про визнання предмета речовим доказом від 21 серпня 2018 року, а також актом судово-медичного обстеження № 94 від 27 липня 2018 року, яким установлено що при обстеженні виявлено синці обличчя тулуба та кінцівок, садна голови, переломи 8-го ребра зліва та відкритий перелом лівої ліктьової кістки. Синці та синці з саднами на їх фоні. А також переломи кістки передпліччя та ребра, виникли внаслідок дії тупих предметів, які мають обмежені по ширині контактуючу поверхню. Садна виникли внаслідок дії під кутом твердих предметів, які мають обмежену по ширині контактуючу поверхню. Виявлені ушкодження виникли приблизно за 2 доби до обстеження, що підтверджується ступінню їх організації. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження тілесні ушкодження, у вигляді синців та саден, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Перелом ліктьової кістки та ребра, по ступені тяжкості, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, оскільки для стійкого їх зрощення необхідно термін більше 21 доби. Яких-небудь характерних або специфічних ознак, які вказували б на характер поверхні травмуючого предмета, не виявлено. Судово-медичних ознак, які б давали можливість встановити послідовність заподіяння ушкоджень, а також взаємне розміщення потерпілого та нападника, в момент заподіяння ушкоджень, обстеженням не виявлено. Виникнення такого характеру ушкоджень, та в такій кількості, внаслідок падіння на будь-яку поверхню з висоти власного росту, або падіння на стіну, чи виступаючі предмети, виключається. Цілком вірогідне виникнення таких ушкоджень при нанесенні ударів тупим, твердим предметом, подібним до палиці, металевого прута, тощо, і маловірогідне виникнення їх внаслідок ударів руками та ногами.
Зазначені докази здобуті у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку, правові підстави для визнання їх недопустимими, у тому числі, із підстав невідповідності їх положенням ч. 5 ст. 240 КПК України, відсутні.

Так судом обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_10 надавав письмову згоду на проведення слідчого експерименту на території будинковолодіння, що на АДРЕСА_1 , як особа, яка згідно даних паспорта та довідки про склад сім`ї зареєстрована за вищевказаною адресою та проживає у ньому більше 10 років. Доказів протилежного або ж відомостей про іншу особу - власника даного нерухомого майна адвокатом ОСОБА_15 суду надано не було.

Протоколом огляду предмету від 21 серпня 2018 року із ілюстративною таблицею до нього, оглянуто чоловічу сорочку, штани та куртку, а також металевий прут, які постановою заступника начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_16 визнано речовими доказами. Зазначені слідчі дії проведені у відповідності до порядку, визначеного відповідними положеннями КПК України. Відтак, здобуті в ході їх проведення докази, обгрунтовано взяті до уваги судом.

Тому правових підстав для задоволення поданої захисником апеляційної скарги, за наслідками її розгляду апеляційним судом, не установлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої йому протиправними діями обвинуваченого. Також порушує питання про відшкодування йому сплаченого ним при подачі даної позовної заяви судового збору в розмірі 705 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов стягнув із обвинуваченого судовий збір у зазначеному вище розмірі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно із ст. 1 вказаного Закону, судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з: 1) судового збору; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи (по суті це і є процесуальні витрати).

Водночас у главі 8 КПК України чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України. Зокрема, визначено такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить, що узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 187/291/17).

Враховуючи наведене, стягнення за вироком із обвинуваченого судового збору суперечить ч. 5 ст. 128 КПК України, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 КПК України у їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень в частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат на відміну від цивільного судочинства.
Отже, вказівка суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 705 грн. судового збору підлягає виключенню із мотивувальної та резолютивної частини вироку суду.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Горохівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку суду вказівку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 705 грн. судового збору.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: