Справа № 404/8267/21
Номер провадження 1-кп/404/382/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0002033 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця с.Кунка Гайсинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, працюючого головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім -24», інваліда ІІ групи, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 21.08.2021 року близько 12.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110307-42», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності, здійснював рух в світлу пору доби по вулиці Бобринецький шлях в м.Кропивницькому зі сторони вулиці Нижньо-П`ятихатська в напрямку вулиці Паризької Комуни. Під час руху у вказану напрямку в крайній лівій смузі, на дорозі, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, ОСОБА_3 , грубо порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху») проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних правил безпеки дорожнього руху. Так, ОСОБА_3 , без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху чи необхідністю здійснення будь-яких маневрів, у тому числі випередження, об`їзду або перестроюванням перед поворотом ліворуч чи розворотом, рухався по крайній лівій смузі, при вільній своїй правій смузі, чим порушив вимоги п.11.2 ПДР України (п.11.2 На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом).

Крім того, ОСОБА_3 порушуючи вимоги п.п.12.1, 12.4 та 12.9 «б» ПДР України (п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також: особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п.12.9 (б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3, 29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» пункту 30.3 цих Правил»), рухався зі швидкістю близько 62,3 км/год. +-1,9 км/год., чим перевищив максимально дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги.

Через свідоме перевищення ним дозволеної швидкості руху у межах населеного пункту, ОСОБА_3 позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, при цьому під час руху, будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху на перехресті вулиць Бобринецький шлях та Айвазовського в місті Кропивницькому, нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») та дорожніми знаками п.п.5.35.1 та 5.35.2 ПДР України (п.5.35.1 «пішохідний перехід»), був неуважним та невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, що виражалась у зменшенні швидкості руху та подальшій повній зупинці автомобілем «Kia Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 перед пішохідним переходом, який до цього рухався у попутному з ним напрямку в крайній правій смузі. Не зважаючи на викладене, водій ОСОБА_3 не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного цьому переваги в русі пішоходам ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину по пішохідному переходу зліва - направо по ходу його руху, в межах пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , чим грубо порушив вимоги п.п.18.1 та 18.4 ПДР України («п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п.18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_3 та порушення ним вимог п.п.1.5, 2.3 (б) і (д), 11.2, 12.1, 12.4 та 12.9 «б), 18.1 та 18.4 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням, закритого перелому шийки правої плечової кістки зі зміщенням, закритого перелому основної фаланги 5-го лівої кисті зі зміщенням, перелому поперечного відростку 2-го грудного хребця справа, ротаційного підвивиху атланта (зубоподібного відростку 2-го шийного хребця), черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку 2-го ступеню з крововиливом шлуночкові головного мозку, субарахноїдального крововиливу, ран в ділянці лівої надбрівної дуги та підборіддя, гематоми лівої лобної ділянки, закритої травми грудної клітини у вигляді забою верхньої долі правої легені, перелому ребер справа по пахвиннім лініям 2,3 подвійні, та 4, 5 ребер, гематом грудної клітини справа, правобічного посттравматичного пневмотораксу, перелому тіла правої лопатки, гематоми та саден передньої стінки живота, травматичного шоку 1-го ступеню, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вказаними діями ОСОБА_3 скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 21.08.2021 року керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110307-42», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул.Бобринецький шлях у м.Кропивницькому, допустив порушення пунктів Правил дорожнього руху, які вказані у обвинуваченні, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Він повністю підтверджує обставини вчинення злочину, вказані у висунутому йому обвинуваченні, погоджується із кваліфікацією його дій, отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, розкаюється у вчиненому. Цивільний позов потерпілої визнає повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що інші учасники, також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорються.

Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є неумисним закінченим тяжким злочином, особу винного, який працює, характеризується позитивно (т.1 а.п.163-164), осудний, одружений (т.1 а.п.159), на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває (т.1 а.п.156, 158), інвалід ІІ групи, професійне захворювання, втрата обох ніг (т.1а.п.165), раніше не судимий.

До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття.

Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання суд враховую практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив неумисний закінчений тяжкий злочин, повністю визнав вину у вчиненому правопорушенні, працює, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше не судимий, інвалід ІІ групи, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Також, суд вважає за можливе не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений є інвалідом ІІ групи, автомобіль переобладнаний на ручне управління, що забезпечує нормальну життєдіяльність ОСОБА_3 . Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами.

Вимоги, вказані в цивільному позові ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого 21 831 грн. 50 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, пов`язаної із необхідністю проходження нею лікування і придбання ліків внаслідок отриманих тілесних ушкоджень відповідно до ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1195 ЦК України підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки повністю визнані обвинуваченим, підтверджуються долученими до позову копіями документів, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і заподіянні матеріальної шкоди доведена. Крім того, потрібно врахувати відшкодовані ОСОБА_3 4 000 (чотири тисячі) грн. на лікування ОСОБА_7 , на підтвердження чого у матеріалах справи є відповідна розписка.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої до обвинуваченого про стягнення з останнього 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, визначення розміру якої обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю, суд враховує таке.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідного до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Суд вважає необхідним цивільний позов в цій частині задовольнити частково, оскільки потерпілій ОСОБА_7 діями ОСОБА_3 дійсно була завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях із-за отриманих травм, тривалого перебування в лікарні, але враховуючи, що шкода завдана у зв`язку з необережними діями обвинуваченого, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути її у сумі 50 000 грн., а в іншій частині позову відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази: флеш накопичувач зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 30.08.2021 року на автомобіль «ЗАЗ 110307-42», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.п.30), - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 7722 грн. 90 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 17 831 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 50 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Згідно зі ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Кіровському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1