Справа №390/1543/19
Провадження №1-кп/390/65/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький кримінальне провадження № 0000743 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, маючого вищу освіту, перебуваючого в незареєстрованому шлюбі, працюючого рятувальником гірничо-рятувального загону ДСНС України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2019 року близько 22:30 год. ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , під час розмови з ОСОБА_9 , схопив останнього за шию, кинув його назад, внаслідок чого потерпілий вдарився головою об підлогу. Тим самим, ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_9 необережне тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що наніс ОСОБА_9 вказане в обвинувальному акту тілесне ушкодження, однак не погодився з кваліфікацією злочину, пред`явленого прокурором, оскільки не мав на меті нанести ОСОБА_9 тілесне ушкодження. Суду пояснив, що 21.09.2019 року він відпочивав в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » разом із своїми знайомими, серед яких був і ОСОБА_9 , всі вживали спиртні напої. Наприкінці відпочинку, ОСОБА_10 знахочись біля барної стійки разом з ОСОБА_9 , розмовляли про бойові мистецтва. Під час спілкування ОСОБА_9 просив ОСОБА_10 , щоб останній показав йому прийом бойового мистецтва. ОСОБА_10 погодився та вирішив зробити прийом, від якого потерпілий повинен був сісти на підлогу. Однак під час виконання прийому ОСОБА_10 не втримав ОСОБА_9 і вони вдвох впали на підлогу, від чого потерпілий вдарився головою. Після падіння ОСОБА_10 підвівся на ноги та запитав у ОСОБА_9 , як він себе почуває. ОСОБА_9 допомогли піднятись та вивели на вулицю, при цьому сам обвинувачений пояснював, що між ним та ОСОБА_9 конфлікту не було. Він хвилювався за потерпілого та запитував у ОСОБА_12 , як себе почував ОСОБА_9 , на що ОСОБА_12 повідомив, що з ОСОБА_9 все добре, біля нього дружина і сказав їхати до дому. ОСОБА_10 викликав таксі та поїхав. Наступного дня обвинуваченому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_9 перебуває у лікарні. Через деякий час йому затефонували з поліції, і того ж дня його доставили до відділу поліції. Вважає, що травма потерпілому спричинена через непорозуміння під час демонстрації ним бойого прийому. Цивільний позов визнав частково в сумі 75000 грн, також зазначив, що вже заплатив ОСОБА_9 45000 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що 21.09.2019 у вечірній час він перебував в кафе «Реал-авто» разом з дружиною та дітьми, і в цей день він вперше познайомився з ОСОБА_10 . Також в цьому кафе перебували ОСОБА_13 , сім`ї ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони всі разом сиділи за столом відпочивали, спілкувалися, вживали спиртні напої більше двох годин. Під час перебування біля барної стійки до нього підійшов ОСОБА_10 і вони спілкувалися про єдиноборства, ОСОБА_10 розповідав про якийсь прийом. ОСОБА_9 зібрався відходити від барної стійки, зробив один або два кроки, відчув дотик за шию або голову, а потім різкий удар головою об підлогу. Подальші події він точно не пам`ятає, пригадує, що в нього з носу була кровотеча і він йшов додому. Наступного дня вранці він не міг підвестися з ліжка через запаморочення, нудоту та біль в голові. Дружина викликала швидку допомогу, його ушпиталили і він перебував в обласній лікарні 17 днів. До того, як ОСОБА_10 кинув його на підлогу, між ними конфліктів не було. Потерпілий заперечив, що він просив ОСОБА_10 показати якісь прийоми.

Цивільний позов підтримав в повному обсзясі, при цьому зазначив, що ОСОБА_10 та його батьки відшкодували йому 45000 грн, з яких він витратив на лікування 10000 грн, а інші 35000 грн це моральна компенсація. Моральну шкоду в 115000 грн обґрунтовує тим, що він дуже довго відновлювався від отриманої травми, а також тим, що невідомо, як отримана травма вплине на його життя в майбутньому, оскільки він продовжує інколи відчувати запаморочення.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона розом із своїм чоловіком ОСОБА_9 21.09.2019 року відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в с.Соколівське, де також перебували сім`ї ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . Всі вживали спиртні напої. Приблизно о 21.00 год. до їхньої компанії приєднався ОСОБА_10 , який вже перебував в стані алкогольного сп`яніння. Конфліктів між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було. Приблизно о десятій чи одиннадцятій годині вона попросила свого чоловіка взяти за барною стійкою ланчбокси, та він пішов всередину кафе, оскільки їх столи були на дворі. Через декілька хвилин офіціантка, яка обслуговувала їх столик, принесла на руках її старшу доньку, яка плакала. Донька їй сказала, що «мого папу вбили, він лежить на землі в крові». Свідок відразу пішла до барної стійки, де побачила, що її чоловік сидить на стільці в крові та йому приклали лід. З правого вуха, з носа та з правої сторони потилиці ОСОБА_16 була кровотеча. На її запитання «Що сталося?», він відповів, що не знає. ОСОБА_10 біля чоловіка не було. Адміністратор кафе ОСОБА_18 розповіла їй, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмовляли про якісь бої, останній говорив підвищеним тоном та в подальшому кинув ОСОБА_9 на підлогу, заліз на нього зверху, а потім хтось сторонній відтягнув ОСОБА_10 від ОСОБА_19 . Адміністратор кафе пропонувала їй викликати швидку допомогу, однак вона відмовилася. Потерпіла забрала чоловіка і дітей додому. При виході з кафе її донька вказала на ОСОБА_10 зі словами, що саме він вдарив її батька. На запитання потерпілої, чому ОСОБА_10 так вчинив, останній заперечив спричинення ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, а навпаки стверджував, що він захищав ОСОБА_19 . Вдома, з 02.00 до 08.00 год. ОСОБА_9 нудило кров`ю. Свідок викликала швидку допомогу і чоловіка госпіталізували. Лікування ОСОБА_9 тривало 17 днів, та коштувало близько 8000 грн. Матір Арнаута принесла в лікарню та передала 10000 грн., через декілька тижнів вона ще принесла 35000 грн. Після проходження лікування лікар рекомендував ОСОБА_9 не керувати автомобілем. На даний час ОСОБА_9 розповідає їй, що коли встає з ліжка, то відчуває запаморочення, в нього погіршився фізичний стан, крім того лікар призначив йому курс лікування через погіршення слуху.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що на день міста у 2019 році близько 17-18.00 год. вона перебувала у кафе «Реал-Авто» разом з сім`єю ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Через деякий час приєднався ОСОБА_10 . Під час перебування у кафе всі спілкувалися та вживали алкогольні напої. Конфліктів у компанії не було. Перед закриттям кафе ОСОБА_16 попросила свого чоловіка взяти з бару лотки для того, щоб забрати залишки їжі. Біля столу залишилася вона, її чоловік, ОСОБА_16 , сім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Через декілька хвилин ОСОБА_10 відлучився. Через 10-15 хв. ОСОБА_16 попросила свою доньку - ОСОБА_22 подивитись, де її тато ОСОБА_9 . Донька зайшла в кафе, через декілька хвилин донька повернулася та сказала «мама, там папа». ОСОБА_16 відразу пішла всередину кафе, а свідок залишилася на дворі біля столу та дітей. Зібравши сумки та дітей, свідок зайшла всередину кафе та побачила, що у ОСОБА_9 була кровотеча з вуха. ОСОБА_10 стояв і розмовляв з ОСОБА_23 . ОСОБА_16 повідомила свідку, що ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснив, що він з обвинуваченим та потерпілим перебуває в дружніх відносинах. У вересні 2019 року, на свято дня міста Кропивницького він зі своєю дружиною, з сім`єю потерпілого, сім`я ОСОБА_15 : ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , сім`я ОСОБА_17 : ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , а також ще одна сім`я, прізвище яких він не пам`ятає, відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в с.Соколівське, Кропивницького району. Компанія сиділа за столом, що знаходився на вулиці. Близько 20.00 год. до них приєднався ОСОБА_10 , який особисто знайомий із сім`єю свідка та із сім`єю ОСОБА_17 . Конфліктів під час відпочинку в компанії не відбувалось. Перед закриттям кафе свідок допомагав збирати їжу зі столу, в цей момент хтось сказав, що відбувся конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які за столом не сиділи, а перебували в приміщенні кафе. Підійшовши до барної стійки, свідок побачив, що ОСОБА_9 сидить на лавці, поруч стояла ОСОБА_16 . ОСОБА_10 також був в приміщенні кафе та розмовляв із адміністратором. Точного змісту розмови свідок не чув. Подробиці події свідок не розпитував та після закриття кафе пішов додому. В подальшому свідок не розпитував у ОСОБА_10 , що призвело до події, і сам ОСОБА_10 також нічого не розповідав.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що вона працює директором кафе «Реал-авто», до одруження мала прізвище ОСОБА_30 . Під час її роботи в кафе, у вересні 2019 року відпочивала компанія, серед яких були обвинувачений та потерпілий. Приблизно о 22.00 або о 23.00 год., до барної стійки підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і почали з`ясовувати, хто з них дужчий. Обидва були в стані алкогольного сп`яніння. Потім ОСОБА_9 попросив посуд для продуктів, та збирався піти, в цей момент ОСОБА_10 схопив його за голову та кинув його на підлогу. Після чого підбігла дочка потерпілого ОСОБА_22 та почала кричати. Свідок підбігла та схопила дитину на руки. ОСОБА_9 також підняли та посадили за стілець біля барної стійки. З голови потерпілого капала кров. Потім зайшла дружина потерпілого ОСОБА_16 . На пропозицію свідка викликати швидку, ОСОБА_16 відмовилась, та через деякий час вони пішли до дому. Наступного дня вона дізналась, що ОСОБА_9 потрапив до лікарні, свідок надала свідчення працівникам поліції та передала відеозапис з камер спостереження. Впродовж того вечора конфліктів між потерпілим та обвинуваченим свідок не бачила, словесну розмову між ними свідок розцінила, як розбіжність в переконаннях, передумов для бійки не було.

Свідки обвинувачення ОСОБА_31 , ОСОБА_32 судом не допитувались у зв`язку з відмовою прокурора від їх допиту.

Вина ОСОБА_10 також підтверджується матеріалами кримінального провадження, які досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.09.2019 року, згідно якого слідчий Кропивницького РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_33 прийняла заяву від ОСОБА_9 про нанесення йому тілесного ушкодження

т. 1 а.п.3-4;

- протоколом огляду місця події від 22.09.2019 року, згідно якого проведено огляд кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташовано за адресою: вул.Шосейна, 9б, с.Соколівське, Кропивницького району Кіровоградської області

т.1 а.п. 7-8;

- запитом заступника начальника Кропивницького РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_34 щодо надання відео з камер спостережень, які розміщені в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: вул.Шосейна, 9б, с.Соколівське, Кропивницького району Кіровоградської області

т.1 а.п.12;

- висновком судово-медичної експертизи № 579 від 28.10.2019 року, згідно якої у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді лінійного переломку правої скроневої кістки з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки. Дане тілесне ушкодження утворилось від травматичного контакту з тупим об`єктом, могло утворитись при падінні та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент спричинення

т.1 а.п. 58-59;

- переглянутими в судовому засіданні відеозаписами, наданими директором кафе «Реал-Авто», на яких відображені події, що відбувались в приміщенні кафе ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, а саме: як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дослідивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченого ОСОБА_10 і його дії помилково кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, оскільки умисел ОСОБА_10 на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст.128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст.25 КК.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 15 квітня 2014 року по справі № 5-13кс14, розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч.1 ст.121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

Як убачається із наданих у судовому засіданні показів обвинуваченого та потерпілого, вони раніше не були знайомі, під час їх знайомства, яке відбулось 21.09.2019 року в кафе «Реал-Авто», конфліктів між ними не було, що підтвердили суду і свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_29 . Під час спілкування обвинуваченого з потерпілим біля барної стійки кафе між ними виникла короткотривала розмова, в ході якої не виникло передумов для бійки, що підтвердила суду свідок ОСОБА_29 , яка була очевидцем події. Намагаючись довести потерпілому свою правоту обвинувачений вирішив продемонструвати свої вміння, для чого схопив його за шию та повалив на підлогу, внаслідок падіння потерпілий вдарився головою об підлогу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 579 від 28.10.2019 року тяжкі тілесні ушкодження у виді лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки виникли у потерпілого ОСОБА_9 від травматичного контакту з тупим об`єктом при падінні. Сам обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що під час здійснення прийому він не втримав потерпілого і вони обидва впали на підлогу.

За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою ст.17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом . Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні саме цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Так у постанові по справі № 701/613/16-к від 21.02.2018 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду наведено визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення».

Стандарти доказування - спеціальні правила, що діють при оцінці достатності доказів та якими має керуватися суд при вирішенні справи. Верховний Суд неодноразово наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (справи №№ 922/1163/18, 909/105/15, 910/23428/17. 910/8763/17).

Європейським судом з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема у п.150 рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п.54 рішення «Козинець проти України», неодноразово зазначалось, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доказування напряму пов`язаний з тягарем (обов`язком) доказування.

Надані суду стороною обвинувачення докази не дають підстав дійти до переконання "поза розумним сумнівом" стосовно спрямованості умислу обвинуваченого на спричинення потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Встановлені судом фактичні обставини вказують на те, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжке тілесне ушкодження в результаті того, що ОСОБА_10 схопив його за шию, від чого потерпілий впав, і саме від падіння та удару об підлогу, а не від демонстрації обвинуваченим захвату за шию потерпілого, у останнього виникло вищевказане тілесне ушкодження.

Такі дії ОСОБА_10 вказують на те, що він не мав наміру заподіяти потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, і в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у нього такого умислу.

При з`ясуванні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_10 слід врахувати причини припинення ним злочинних дій. З відеозапису, дослідженого судом, вбачається, що після падіння потерпілого обвинувачений не вчиняв дій по нанесенню потерпілому тілесних ушкоджень. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності відповідних намірів, ОСОБА_10 ніщо не заважало, проте він їх припинив добровільно.

Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 № 2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи»: у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК або ст.128 КК.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було заподіяно потерпілому ОСОБА_9 унаслідок злочинної недбалості, оскільки, здійснюючи прийом захвату потерпілого за шию, обвинувачений не бажав спричинити йому тяжке тілесне ушкодження та не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а саме того, що від його дій потерпілий може впасти і вдаритися об підлогу, хоча повинен був і міг передбачити настання таких наслідків. Обставина того, що обвинувачений повинен і міг передбачити негативні наслідки своїх дій, обумовлюється тим, що і він сам, і потерпілий перебували в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджують всі допитані судом учасники справи, однак стан сп`яніння потерпілого обвинувачений проігнорував, не врахував можливі наслідки своєї дії відносно потерпілого, чим проявив недбале ставлення до його здоров`я.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.129 Конституції України, п.15 ч.1 ст.7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин, що не суперечить легітимним очікуванням особи, яка зазнала шкоди, усуне умови для повторної віктимізації потерпілого та не призведе до безкарності винного.

Виходячи із сукупності досліджених судом доказів, а саме показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, висновку судово-медичної експертизи, з урахуванням всіх обставин вчиненого діяння, зокрема причини отримання тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_9 , поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , як до, так і після скоєння злочину, а також його ставлення до наслідків своїх дій, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 по його обвинуваченню за ч.1 ст.121 КК України, слід перекваліфікувати на ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Стосовно твердження сторони захисту, щодо необхідності визнання DVD-R диску із відеозаписом, наданим директором ФОП « ОСОБА_18 », недопустимими доказами, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі № 554/5090/16-к, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на відповідному технічному комплексі в електронному вигляді у виді файлів.

Під час проведення досудового розслідування, здійснення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та під час судового розгляду стороною захисту сумнівів у достовірності вказаного відеозапису не висловлювалось, клопотань щодо необхідності його експертного дослідження не заявлялось.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу, відповідає критеріям належності та допустимості, тому, в сукупності з іншими доказами, встановлює наявність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, зокрема винуватості ОСОБА_10 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із вимог ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відносить скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, встановлено, що за місцем проживання та роботи ОСОБА_10 характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Згідно досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_10 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

При призначенні покарання ОСОБА_10 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує обставину, яка пом`якшує покарання, а саме: щире каяття у вчиненому, наявність обставини обтяжуючої його покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, частково відшкодував шкоду потерпілому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Наведені вище обставини, суд визнає такими, що знижують ступінь небезпеки ОСОБА_10 для суспільства, а тому, обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_9 до обвинуваченого заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому він просить стягнути з ОСОБА_10 на його користь 115000 грн відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що злочинними діями обвинуваченого йому завдано тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку легкого ступеню, гематоми скронево-тімьяної ділянки мозку, перелом склепіння та основи черепу справа, оторея, ринорея, забій м`яких тканин голови, посттравматичний розрив правої барабанної перетинки, гемотимпанус справа. Діями обвинуваченого потерпілому завдано немайнових втрат, спричинених морільними та фізичними стражданнями, які призвели до негативних змін у житті потерпілого: злочин було вчинено на очах шестирічної доньки потерпілого, що стало тяжкими спогадами для нього і його сім`ї. Крім того, у потерпілого виникли негативні переживання, тривога, емоційні реакції, оскільки через спричинені травми йому стало важко виконувати повсякденні обов`язки через зниження фізичної активності, погіршились слух і пам`ять, нервозність, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, він змушений пристосовуватись до негативних умов існування. Зі слів лікаря зазначені негативні наслідки можуть тривати впродовж 2 років. Під час лікування він потребував зовнішньої допомоги з боку дружини, він став джерелом клопоту для близьких. Обвинуваченим йому відшкодовано майнова шкода у розмірі 10000 грн на проведення оплати медичних послуг, а також 35000 грн в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди. Остаточний розмір невідшкодованої йому моральної шкоди потерпілий визначає у сумі 115000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_10 під час допиту судом цивільний позов визнав частково, а саме в сумі 75000 грн, з урахуванням сплаченої потерпілому суми відшкодування у розмірі 45000 грн.

Захисником в судових дебатах зазначено, що ОСОБА_10 є послідовний у намірі відшкодувати заподіяну ОСОБА_9 шкоду, позов визнав частково у сумі 30000 грн. Суду надані розписки про отримання потерпілим коштів на загальну суму 45000 грн. При цьому в розписці від 14.10.2019 року потерпілий зазначив, що залишок коштів, яка підлягає йому до сплати ОСОБА_10 становить 25000 грн, що на думку захисника свідчить про домовленість між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо розміру морального відшкодування саме у розмірі 25000 грн. Захисник зазначив, що сума, яка визнається його підзахисним 30000 грн. перевищує суму, про яку домовився останній з потерпілим в якості відшкодування. У зв`язку з чим захисник обвинуваченого вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню у межах суми, визнаної ОСОБА_10 .

З наданих суду розписок вбачається, що ОСОБА_9 26.09.2019 року отримав 10000 грн на лікування від травми, заподіяної йому в приміщенні кафе «Реал-Авто». Крім того, 14.10.2019 року ОСОБА_9 отримав 35000 грн в рахунок часткового відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Залишок в сумі 25000 грн ОСОБА_10 зобов`язався сплатити після судового засідання (т.1 а.с.226, 227). Загальна сума відшкодування моральної та матеріальної шкоди становить 45000 грн., що свідчить про добросовісність обвинуваченого, а також відчуття вини перед потерпілим.

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілому моральної (немайнової) шкоди, суд виходить із принципу справедливості, розумності та виваженості. Суд враховує той факт, що потерпілий ОСОБА_37 в результаті спричиненого йому тілесного ушкодження поніс значні фізичні та моральні страждання, які мали триваючий характер. Суд вважає, що потерпілий дійсно зазнав негативних змін в особистому житті, пов`язані з ушкодженням здоров`я. Разом з тим, суд вважає, що вимоги потерпілого є завеликими і з врахуванням обґрунтування його вимог, майнового стану обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зважаючи на часткове відшкодування позовних вимог обвинуваченим, а також зважаючи на матеріальний стан самого потерпілого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відшкодування потерпілому моральної шкоди в розмірі 40000 грн буде відповідати вимогам розумності, справедливості та достатності і не призведе до його збагачення.

Судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якості відшкодування моральної шкоди - 40000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати потерпілому.

Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження. У разі оскарження учасниками процесу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яке набирає законної сили з моменту його проголошення.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1