провадження №: 1-кс/752/36/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2022 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
особи, яка подала клопотання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0005099, відомості щодо якого внесені 13.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0005099, відомості щодо якого внесені 13.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, просить накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 обґрунтовує клопотання тим, що СВ Голосіївського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження, у якому ОСОБА_4 визнана потерпілою та цивільним позивачем у зв`язку із завданням внаслідок кримінального правопорушення їй матеріальних збитків в розмір 2000000,00 грн, що підтверджується відповідними документами та моральних збитків в розмірі. 1000000,00 грн., а тому з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні просить накласти арешт на вище вказане майно.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вимоги викладені в клопотанні підтримала та просила їх задовольнити, однак, прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки кримінальне провадження №0005099 закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Слідчий суддя, заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього документи, вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.
Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, СВ Голосіївського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0005099, відомості щодо якого внесені 13.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005099 від 13.06.2017 вбачається, що до Голосіївського УП надійшла заява ОСОБА_4 щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виразились у шахрайському заволодінні грошовими коштами заявника під приводом купівлі кварити.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Із матеріалів клопотання не вбачається, що особам повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто вони набули, в силу Закону, статусу підозрюваних, які можуть нести цивільну відповідальність.
Також, слід зазначити, що при вирішенні питання про накладення арешту, слідчий суддя повинен врахувати на підставі поданих документів розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Однак, ОСОБА_4 не надано слідчому судді будь-яких документів, які б підтверджували дійсний розмір завданої шкоди.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 170, 174, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0005099, відомості щодо якого внесені 13.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна - відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1