Номер провадження: 11-сс/813/324/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. ст.27 ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні №0002935 від 26.11.2019 року
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 тазастосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2022 рокуіз визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681000 грн.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризики можливості переховуватись від органів досудового розслідування чи суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконного впливу на свідків та потерпілих цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення продовжують існувати, а також із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та в обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- ризики, заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені;

- прокурором не доведено, а судом не обґрунтовано, чому інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, заявленим слідчим у клопотання та передбаченим ч.1 ст.177 КПК України;

- розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного;

- підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, позитивно характеризується.

На підставі викладеного, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не був доставлений, оскільки надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 та прокурора, які вважали за можливе розглянути справу за відсутності підозрюваного, враховуючи відсутність клопотання про участь підозрюваного в судовому засіданні, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності підозрюваного..

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; пояснення захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.3, 4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали не в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Із матеріалів провадження вбачається, що в проваджені СВ відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0002935 від 26.11.2019 року.
У межах даного кримінального провадження 23.12.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: виконанні ролі пособника у складі організованої групи щодо заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене повторно.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2021 року задоволено клопотання слідчого та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 32 дні з альтернативою внесення застави у розмірі 681 000 грн.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 закінчується 23.01.2022 року.
19.01.2022 року підозрюваному та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та відкриття матеріалів відповідно до положень ст. 290 КПК України.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно матеріалів клопотання та оскаржуваної ухвали, прокурор вважав за необхідне продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_8 , пославшись на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які на його думку не зменшились та не відпали.
Апеляційний суд, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.4 ст.190 КК України, яке є особливо тяжким, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, беручи до уваги те що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, які ймовірно вчинене за попередньою змовою групою осіб, погоджується з висновками слідчого судді, який обґрунтовано вважав, що продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність прокурором існування заявленого ризику того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з огляду на те, що оскільки прокурором не надано суду переконливих доказів їх наявності.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не дослідив обставини та додані стороною захисту документи, які характеризують особу підозрюваного, а саме його вік, наявність міцних соціальних зв`язків (є громадянином України, має постійне місце мешкання, навчається у Первомайській філії НУК ім. Макарова), відсутність судимостей, репутацію підозрюваного, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, що у своєї сукупності свідчить про те, що значно знизився ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд враховує роль підозрюваного у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даний час заявлені прокурором ризики значно знизилися та не виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а тому можливе застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж здійснення кримінального провадження.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Частина 4 ст.194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції прокурор не довів існування обставин, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд, за результатами розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному, вважає за необхідне скасувати оскаржувану увалу слідчого судді та постановити нову ухвалу.

Постановляючи нову ухвалу, апеляційний суд враховує доведеність прокурором продовження існування ризиків того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, однак доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового та найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах, апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який заявлений прокурором, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України. Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування та судового розгляду, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. ст.27 ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні №0002935 від 26.11.2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Звільнити з під варти ОСОБА_8 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , у вигляді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Южноукраїнського відділу поліції Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області.
Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_8 з під варти покласти на Державну установу «Одеський слідчий ізолятор (№21)».
Строк дії ухвали до 20.03.2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4