Ухвала
Іменем України

18 січня 2022 року

м. Київ
справа № 759/14645/20
провадження № 51-101ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року засуджено
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
-за ч. 1 ст. 259 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Крім того, застосовано до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру

у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Як встановив суд, 03 червня 2020 року о 03.30 год ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скористався заздалегідь заготовленою викруткою та проник до будівлі дошкільного закладу № 785 через вікно, звідки таємно викрав майно на загальну суму 3 712 грн.

Крім цього, 16 червня 2020 року о 02.30 год ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, аналогічним способом проник до будівлі середньої загальноосвітньої школи № 297 через вікно, звідки таємно викрав майно на загальну суму 13 070 грн.

Він же, 27 липня 2020 року о 01.17 год, діючи умисно, з метою поширення неправдивої інформації, недовіри до органів влади (поліції), зателефонував на лінію служби 102 УОАЗОР Головного управління національної поліції у місті Києві та завідомо неправдиво повідомив про захоплення 20 осіб заручників, а також про замінування приблизно 5 будівель на території міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року залишено без змін.
Не погодившись з постановленим щодо ОСОБА_4 судовим рішенням, прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, оскільки судом не було враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності та конкретні дані, що характеризують особу засудженого

ОСОБА_4 . Крім того, прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному застосуванні до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, є неприйнятними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження

не знайшли.

Так, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою. Також, у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено обставини, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту судових рішень, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, у цьому провадженні належним чином врахував щире каяття засудженого, який висловив критичне ставлення до своїх дій

та докладно розповів про обставини вчинених кримінальних правопорушень, його молодий вік, незадовільний стан здоров`я, а також відшкодування ним завданої шкоди. При цьому судами було враховано характер та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, кількість вчинених епізодів злочинної діяльності, дані про особу засудженого, який раніше

не судимий, повністю визнав свою вину, перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Окрім цього, судами взято до уваги наявність обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та відсутність обставин, які його обтяжують.
Врахувавши всі вказані обставини кримінального провадження, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, як правильно зазначив апеляційний суд, більш кваліфіковане та ефективне лікування засуджений ОСОБА_4 , до якого було застосовано судом першої інстанції примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги, зможе отримувати, перебуваючи на волі, ніж в умовах ізоляції від суспільства, а тому такі обставини були додатковою підставою для застосування до нього положень ст. 75 КК.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що судами не надано оцінки тяжкості скоєним ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням, конкретним обставинам кримінального провадження та даним про особу засудженого,

є безпідставними, оскільки вказане, як вбачається з судових рішень, у повній мірі було враховано судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК

Враховуючи викладене, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Крім того, касаційний суд також не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених судом апеляційної інстанції, оскільки суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4

із дотриманням вимог кримінального процесуального закону перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та дав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3