№ 143/1329/21
ВИРОК
Іменем України

20.12.2021р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні суду у м. Погребище Вінницької області у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 06.12.2021 року, по обвинуваченню
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розкопане, Погребищенського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України,-

Встановив:

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.05.2018 року, яке набрало законної сили 12.06.2018 року, задоволено позов про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до її повноліття.
ОСОБА_2 , знаючи про наявність вказаного рішення суду, будучи ознайомленим із його змістом, розуміючи про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, всупереч вимогам ст. ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини, будучи фізично здоровою та працездатною особою, незважаючи на відповідні попередження державного виконавця, починаючи з жовтня 2019 року по грудень 2020 року, та з січня 2021 року по теперішній час, жодних дій, спрямованих на виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.06.2018 року не вжив.
При цьому ОСОБА_2 на роботу не працевлаштувався, на обліку в Погребищенській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості перебував лише після звільнення з ТОВ ГК «Ярило» з 30.10.2019 року по 25.08.2020 року.
Маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, аліменти на утримання дитини не сплачував, тобто добровільно рішення суду не виконував.
Таким чином, ОСОБА_2 умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості по виплаті аліментів станом на 30.11.2021 року в розмірі 74 327 грн. 41 коп., що сукупно складає суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.
Наведені обставини вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального проступку встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.
Дії ОСОБА_2 судом кваліфікуються за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Обвинувачений ОСОБА_2 звернувся до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_5 із заявою, складеною в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , згідно із якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.
Законний представник потерпілої ОСОБА_3 звернулася до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_5 із заявою, згідно із якою вона згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та погоджуються на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а законний представник потерпілої ОСОБА_3 не заперечує проти такого розгляду, прокурор на підставі ч.1 ст.302 КПК України надіслав до суду обвинувальний акт, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
В силу ч.2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Частиною 1 ст.382 КПК України унормовано, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.
З огляду на викладене судом розглянуто обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання.
Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно; раніше не судимий; має середню освіту; на обліку у лікаря- психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.
Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Ураховуючи викладене, суд, виходячи із доктрини судової дискреції, цілей та принципів права, загальних засад судочинства вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 1 ст.164 КК України у виді громадських робіт.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Матеріальна шкода у даному кримінальному провадженні не заподіювалася.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 374, 376, 381, 382 КПК України суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку доВінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Суддя