Номер провадження: 11-кп/813/2148/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, з середньою освітою, неодруженого, до засудження не працював, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.11.2011 року ст. ст. 185 ч.1;ст.186 ч.2; ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений: 18.11.2013 року за ст.81 умовно достроково на невідбутій строк 6 місяців 24 днів;

- 07.02.2019 року засуджений Малиновським районним судом м. Одеси за ст.15 ч.2; ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. Початок строку 15.10.2018р., кінець строку 15.10.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_9 та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року, що на день ухвалення рішення складає 18 днів невідбутого покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються належними доказами, а також суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки допустив неправильне тлумачення закону, що суперечить точному його змісту та тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Прокурор зазначив, що суд не врахував:

1) висновок адміністрації установи, викладений у характеристиці, про передчасність застосування до ОСОБА_9 ст.81 КК України;

2) на теперішній час засуджений зовсім не погасив стягнуті вироком судові витрати;

3) інформацію, отриману від самого засудженого про те, що він не залучався до оплачуваних робіт в установі, що також підтверджується довідкою;

4) раніше до ОСОБА_9 застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак він знову вчинив умисний корисливий злочин;

5) 26.11.2020 року комісією установи розглядалося питання про застосування до ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення, однак було прийнято рішення про відмову, оскільки засуджений не став на шлях виправлення;

6) відповідно до характеристики ОСОБА_9 , останній не приймає участі в діяльності самодіяльних організацій та не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вдосконалення наявних професійних-технічних навичок, хоча має три заохочення, однак вони були застосовані протягом короткого періоду часу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням засудженого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на момент розгляду клопотання до відбуття покарання призначеного засудженому ОСОБА_9 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року, залишилося 18 днів позбавлення волі.

Проте, апеляційний суд визнає непереконливою позицію суду про те, що були наявними підстави для застосування відносно ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку адміністрації установи, викладений у характеристиці від 10.08.2021, про передчасність застосування до ОСОБА_9 ст.81 КК України.

Крім того, відповідно до характеристики ОСОБА_9 , останній не приймає участі в діяльності самодіяльних організацій та не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вдосконалення наявних професійних-технічних навичок.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з довідкою начальника установи відбування покарання засуджений ОСОБА_9 , станом на 12.08.2021 року не працевлаштований в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та заробітну плату не отримує.

За таких обставин, апеляційний суд констатує відсутність у ОСОБА_9 сумлінного ставлення до праці, що є необхідним доказом виправлення засудженого.

При цьому, матеріали клопотання не містять доказів того, що засуджений погасив стягнуті з нього вироком суду процесуальні витрати.

Згідно зі ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до ОСОБА_9 раніше застосовувалося умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак він знову вчинив умисний корисливий злочин.

З огляду на викладене, наявність у ОСОБА_9 трьох заохочень не є самостійними підставами для його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначене свідчить про недоцільність застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, адже після минулого його застосування ОСОБА_9 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що на час розгляду у суді першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно- дострокового звільнення від відбування покарання, призначене ОСОБА_9 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно- дострокового звільнення від відбування покарання не в повній мірі встановив всі обставини провадження, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю та ухвалити нову ухвалу.

Згідно до пункту 1 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а оскаржувану ухвалу скасувати.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що 15.10.2021 року засуджений ОСОБА_9 звільнений у зв`язку з повним відбуттям покарання, що підтверджується довідкою начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_11 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження за клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410, 418, 419, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - скасувати.

Закрити провадження за клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Малиновського суду м. Одеси від 07.02.2019 року, - у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4