Справа № 303/3938/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/13/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда, не судимий, засуджений:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді застави - до вступу вироку в законну силу - залишено без змін.
Речові докази: автомобіль марки «Аudi А6», зеленого кольору, Естонської Республіки, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на спецмайданчику Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11; мобільний телефон марки «Samsung GTS 5610» сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung GT 1080» чорного кольору, ліхтарик з трьома магнітними фішками, металеву пластину з насічками, мішечок для дорогоцінних виробів, накладну №2134, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_7 ; автомобіль марки «Mitsubishi Outlander» 3.0, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на спецмайданчику Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11; записник чорного кольору, з надписом на фронтальній поверхні «Note Book», візитниця чорного кольору марки «NERIKARPA», чохол коричневого кольору, без маркувань, чохол шкіряний темно-зеленого кольору, в середині якого знаходиться ключ до «болта секретки», газовий балончик «терен 4м»; бінокль сірого кольору з наявними на ньому написами «8Х21, 131м/1000 м.», блютуз гарнітура чорного кольору з маркуванням «plantronics», пристрій
-2-

для глушіння сигналів з мобільного з написами «СDMA/GSM», «GPS», «DCS»; адаптер «Місrо SD» з флеш карткою 8 гб., флеш картка білого кольору без маркування, флеш картка сірого кольору з маркуванням «ТОSНІВА», ключ до замка з маркуванням на ньому «Ельбор», 2 сім картки мобільного оператора «МТС», одна № НОМЕР_3 , та інша без номера, мобільний телефон марки «Samsung GT-E1200» чорного кольору, мобільний телефон марки «КЕNЕКSI», стального кольору, картки на знижку в АЗС «Окко» та «Shell», які знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_8 ; ланцюжок з металу жовтого кольору, грошові кошти в сумі 2072 грн., 01(одна) купюра номіналом 2 грн., серії РЖ6968521; 2 купюри номіналом 5 грн., серії РВ0367421, П32242412; 1 купюра номіналом 10 грн., серії ПЖ5634564; 1 купюра номіналом 50 грн., серії СГ5797825; 10 купюр номіналом 200 грн., серії ЗВ8892712, МБ8528257, ЄЗ2083100, МБ4652319, КЖ8339332; ПА5340720, ЕФ0619388, КЙ7369809, ПБ7641824, К33770476, грошові кошти в сумі 510 євро, 1 купюра номіналом 10 євро, серії U5, 10 купюр номіналом 50 євро, серії S6, S7, Х4, S2, S4, Z3, Х8, Х3, S6, S5, які передано на зберігання до ТВБВ №10006/076 філії Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» - повернуто ОСОБА_8 ; годинник марки «Swatch» золотистого кольору з чорним ремінцем, ланцюжок з медальйоном з металу жовтого кольору, гаманець чорного кольору, купюра номіналом 200 грн., серії ПЗ 8938744; купюра номіналом 200 грн., серії ЄЗ 7937962; купюра номіналом 200 грн., серії КК 2006474; купюра номіналом 200 грн., серії ЗД 1245231; купюра номіналом 200 грн., серії ПГ 0411706; купюра номіналом 100 доларів США, серії В 07068556 А; купюра номіналом 500 грн., серії ПБ 8106673; купюра номіналом 500 грн., серії ПЗ 0220313; купюра номіналом 500 грн., серії АА 7673841; купюра номіналом 500 грн., серії УИ 7590779; купюра номіналом 500 грн., серії ФГ 3753858; купюра номіналом 500 грн., серії ФГ 3753859, купюра номіналом 20 фунтів, серії ЕН 37087993, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 повернуто ОСОБА_7 ; бірки до викраденого золотого ланцюжка та підвіски, ланцюжок виготовлений з металу жовтого кольору (золота), підвіску у вигляді хрестика виготовлену з металу жовтого кольору (золота), підвіску у вигляді медальйона виготовлену з металу жовтого кольору (золота) інкрустовану каменем, перстень (печатку) виготовлену з металу жовтого кольору, підвіску у вигляді хрестика виготовлену з металу жовтого кольору (хрестик церковний), що передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 повернуто останньому; DVD диск на якому збережено відеозапис проведення слідчого експерименту від 21. 05. 2016, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , DVD диск на якому збережено відеозапис проведення слідчого експерименту від 21. 05. 2016, за участю підозрюваного ОСОБА_8 залишено при матеріалах кримінального провадження.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 615,72 грн.
Скасовано арешти, накладені відповідно до ухвал Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22. 05. 2016 на майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному 20. 05. 2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001089.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 20. 05. 2016, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в м. Мукачево, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , де скориставшись відсутністю мешканців квартири,

-3-

переконавшись, що його дії не помічають сторонні особи, проник в приміщення квартири. В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись в квартирі, з меблевої стінки у вітальній кімнаті, таємно викрав майно, а саме: ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, вагою 4,77 гр., бувший у користуванні вартістю 4637 грн.; підвіску у формі широкого хрестика, виготовлену із золота 585 проби, вагою 2,25 гр., бувшу у користуванні вартістю 1944 грн.; підвіску у формі хрестика з розп`яттям, виготовлену із золота 585 проби, вагою 1,03 гр., бувшу у користуванні вартістю 1000 грн.; хрестик церковний, виготовлений з металу жовтого кольору, бувший у користуванні вартістю 25 грн.; каблучку (печатку), виготовлену з металу жовтого кольору, бувшу у користуванні вартістю 45 грн.; грошові кошти в сумі 2800 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 10 451 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду від 19. 04. 2017 щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 03 (три) роки з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що не відповідає ст. 65 КК України. На його думку, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, обставини за яких він вчинений та особу обвинуваченого, який є суспільно-небезпечною особою, схильний до вчинення злочинів, ніде не працює, у вчиненні злочину щиро не розкаявся, а навпаки заперечив його вчинення за попередньою змовою. У зв`язку з наведеним вважає, що призначена судом мінімальна міра покарання ОСОБА_7 у виді трьох років позбавлення волі з подальшим звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, не сприятиме його виправлення. У зв`язку з наведеним прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через м`якість, не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що не відповідає завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які висловили заперечення щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, допитавши свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

-4-

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 тяжкості злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

-5-

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду від 22. 03. 2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 07. 11. 2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24. 10. 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, покарання ОСОБА_7 за вчинений ним злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, призначено у відповідності до загальних засад призначення покарання, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, всіх обставин справи і даних про його особу. Зокрема, суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - добровільне відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні дитини - інваліда, а також не встановив обставин, що обтяжують покарання. Також судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місце проживання характеризується позитивно.

За наявності сукупності цих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 можливо без ізоляції його від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Що стосується посилання прокурора в апеляційній скарзі на скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 тяжкого злочину, то вказаній обставині також було надано правову оцінку судом першої інстанції під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 .

Посилання прокурора на неврахування судом першої інстанції місця реєстрації обвинуваченого ОСОБА_7 у м. Львів, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що місце реєстрації, чи місце проживання обвинуваченого не є обставиною, яка відповідно до ст. 65 КК України підлягає врахуванню судом при призначенні кримінального покарання та застосування ст. 75 КК України.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор з приводу не працевлаштованості обвинуваченого ОСОБА_7 також не свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог ст. ст. 50, 65 КК України та не можуть бути правовою підставою для скасування вироку.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання та безпідставне його звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

-6-

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення , при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З вироку суду вбачається, що звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурором не взято до уваги те, що призначення покарання (ст. 65 КК України) і звільнення від його відбування (ст. 75 КК України), це різні інститути кримінального права. В результаті, навівши в апеляційній скарзі міркування загального характеру про необхідність застосування до обвинуваченого більш суворого покарання, прокурор поставив питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що й ухвалено оскаржуваним вироком, що свідчить про те, що з правильністю звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, прокурор погодився. При цьому, виходячи зі змісту ст. 420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання ( п. 2 ч. 1) та неправильне звільнення від відбування покарання ( п. 4 ч. 1 ) - дві самостійні, непов`язані між собою підстави для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

Перевіривши інші доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів не може з ними погодитися, оскільки вони не дають підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість. Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а в апеляційній скарзі не наведено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність обставин, які б відповідно до вимог закону, а не суб`єктивної точки зору прокурора, обтяжували покарання обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує і практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17. 09. 2009 Суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16. 10. 2008 Суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і законних підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 без застосування положень ст. 75 КК України не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора в частині призначення ОСОБА_7 покарання, без задоволення.

-7-

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017 щодо ОСОБА_7 ,- без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: