Справа № 367/2562/19
Провадження №1-і/367/2/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про продовження строку тримання під вартою

10 лютого 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисники: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002278 від 17.11.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, суд
в с т а н о в и в :
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002278 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
04.02.2022 року через канцелярію суду прокурор Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 . Своє клопотання прокурор мотивує тим, що на розгляді Ірпінського міського суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002278 від 17.11.2018, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, при цьому, строк тримання під вартою ОСОБА_7 спливає 13.02.2022, у зв`язку з чим виникла необхідність клопотати перед судом про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Підставою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , є згідно ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави стороні обвинувачення звернутися з клопотанням до суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до тринадцяти років, зареєстрований в іншій області, сторона обвинувачення проходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , не будучи ізольованим від суспільства з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, тобто вчинити ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні відомості про свідків, у тому числі про тих, які називали свої анкетні дані при проведенні слідчих дій за його участю, відоме місце їх роботи, у зв`язку з чим обвинувачений може шляхом погроз та залякування впливати на цих осіб і примушувати змінювати надані ними показання.
Крім цього, двоє співучасників, з якими ОСОБА_6 вчиняв злочин за попередньою змовою групою осіб на даний час не встановлені, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою уникнення від кримінальної відповідальності як ним так і іншими особами, а свідки у кримінальному провадженні ще не допитані під час судового розгляду кримінального провадження.
Більш того, обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, 14.03.2013 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 4, ст. 187 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 та призначено остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна, 22.04.2013 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань по цьому вироку та вироку Богунського районного суду м. Житомира від 14.03.2012 призначено остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна, звільненому від відбування покарання 28.03.2017 після відбуття строку покарання, джерел для існування немає, окрім як від вчинення злочинів, що свідчить про систематичний характер виникнення в останнього злочинного умислу, і, відповідно, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, звертаючись з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 стороною обвинувачення на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі доведення вини останнього, а саме: позбавлення волі на строк до тринадцяти років, міцність соціальних зв`язків останнього.
Так, судимості ОСОБА_6 у передбаченому законом порядку на даний час не зняті та не погашені, зареєстрованого місця проживання на території Київської області останній не має, відсутність соціальних зв`язків вказують на той факт, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час досудового розслідування даного кримінального провадження, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Аналізуючи зібрані в сукупності докази, прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав зазначених в ньому, додатково пояснила, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, який є особливо тяжким кримінальним злочином, передбачений ч. 5 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо заявленого клопотання прокурором про продовження строків тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявність зазначених ним ризиків. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. Просить суд змінити раніше застосований до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло цілодобово та покладенням необхідних додаткових процесуальних обов`язків, оскільки, прокурор як при застосуванні, так і при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 не навів належних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а єдиними його аргументами були лише наявність попередніх судимостей у ОСОБА_6 та тяжкість злочину, який йому інкримінується.
Сторона обвинувачення не мала і не має на даний час жодних даних про те, що ОСОБА_6 ухилятиметься від слідства та суду або буде перешкоджати у будь-який спосіб розслідуванню кримінального провадження.
Натомість ОСОБА_6 має досить міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю, у складі якої є двоє малолітніх дітей. Крім того, ОСОБА_6 опікується матір`ю, яка є пенсіонером, особою похилого віку та страждає на хронічні захворювання.
До затримання ОСОБА_6 проживав за адресою; АДРЕСА_1 , що було підтверджено в ході досудового розслідування, так як саме за вказаною адресою слідчими на підставі ухвали слідчого судді проводився обшук як за місцем проживання ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 і зараз має можливість постійно проживати за вказаною адресою в разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Більш того, в разі застосування такого запобіжного заходу ОСОБА_6 матиме можливість працювати не залишаючи місце проживання.
Враховуючи викладене , просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт зі забороною залишати житло цілодобово.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав думку колеги щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. Просить суд змінити раніше застосований до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово чи в нічний час або передати обвинуваченого ОСОБА_6 під особисту поруку. В судовому засіданні присутні особи, ОСОБА_8 економіст АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_9 , яка працює косметологом в салоні в місті Києві, які можуть виступати поручителями та взяти обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки. При цьому застава визначена судом має бути зменшеною як найменш в двічі, оскільки, саме в такому розмірі спричинена майнова шкода.
Прокурор Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечила щодо зміни запобіжного заходу.
Обвичнувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку захисників щодо зміни запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Крім того, обвинувачений зазначив, що судовий розгляд триває багато часу та він вже тривалий час знаходиться під вартою.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.12.2021 року ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.02.2022 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до ч. 1 стаття 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
В судовому засіданні встановлено, що стороною захисту не надано суду, а в матеріалах кримінального провадження, відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна, та як вбачається з обвинувального акту інкримінований ОСОБА_6 злочин був вчинений за попередньою змовою групою осіб, які не встановлені під час досудового слідства, відтак є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, у разі доведеності його вини, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, судом враховуються, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, крім того судом враховується необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого, суд, дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Суд вважає за необхідне зазначити, що з врахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою забезпечення кримінального провадження, з врахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинуваченого під вартою переважає над його особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.
Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними, абстрактними та надуманими.
Так, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Таким чином, суд прийшов до переконання, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Суд заслухавши доводи прокурора, захисників, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог п. 4 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час проведення судового засідання судом не відпали та продовжують існувати, тобто ризики не зменшились. Оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна, офіційно не був працевлаштований, також, у суду не має підстав вважати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Доводи сторони захисту з приводу того, що обвинуваченому може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, оскільки обвинувачений не має мети переховуватись від суду, вплинути на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню та перешкоджати іншим чином в судовому засіданні не були доведені. Так, на теперішній час судом ще не допитано представника потерпілого та свідків по даному провадженню, та судом враховується, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину групою осіб, за попередньою змовою ще з двома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження. Також, суд враховує, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, та на теперішній час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочин, а тому суд приходить до висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наявні і на теперішній час.
Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчать, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового провадження.
Одночасно використовуючи ст. 28 КПК України, суд констатує, що під час розгляду кримінального провадження кожна процесуальна дія та процесуальне рішення виконуються та приймаються в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Так, на думку суду дане кримінальне провадження відноситься до особливої категорії складності, яка визначається з урахуванням кількості учасників розгляду, свідків, особливості обставин вчинення кримінального правопорушення, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для вчинення у суді.
Крім того, загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у п. 79 правової позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, який і вбачає суд із розгляду даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
Крім того, посилання сторони захисту на тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, доводи сторони захисту щодо тривалості розгляду справи з покладанням вини тривалого розгляду на суд, є безпідставним, оскільки тривалість розгляду конкретно даного кримінального провадження, зумовлена, зокрема й діями сторони захисту щодо неодноразового відкладення розгляду справи за клопотаннями захисника, який не мав можливості з`явитись в судові засідання, призначені на ту чи іншу дату, неявкою захисника без повідомлення суду причин неявки. Крім того, саме за клопотанням обвинуваченого, судовий розгляд даного кримінального провадження, розпочався спочатку, після заміни судді в складі колегії суддів, що також в свою чергу впливає на строк розгляду кримінального провадження.
Таким чином, суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт зі забороною залишати житло цілодобово та відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт цілодобово чи в нічний час або передати обвинуваченого ОСОБА_6 під особисту поруку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 193-203, 331, 369-372, 376 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт зі забороною залишати житло цілодобово - відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт цілодобово чи в нічний час або передати обвинуваченого ОСОБА_6 під особисту поруку - відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 10.02.2022 року по 10.04.2022 року, включно.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 11 лютого 2022 року о 14 год. 30 хв.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1