Справа № 569/9123/17
УХВАЛА

29 листопада 2021 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Рівне скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування погодженої з процесуальним прокурором постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук,-

встановив:
Захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою про скасування погоджені з процесуальним прокурором постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук.
В обґрунтуванні скарги зазначає, що на досудовому розслідуванні в РУП ГУНП у Рівненській області (слідчий ОСОБА_6 ) знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 24.11.2015 року, по підозрі ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України.
31.12.2020р. слідчим РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_7 , яка ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.01.2021р. по справі №569/19151/18, - скасована.
11.02.2021р.повторно та 16.04.2021 втретє слідчим СВ РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню винесені постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук, які погоджені із процесуальним прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 .,
Вважає, вищевказані постанови -незаконними, а тому такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
В якості підстави для зупинення даного кримінального провадження, слідчим у постанові від 11.02.2021р. про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук зазначено, що:
« ОСОБА_3 ухиляється від слідства та його місцезнаходження невідоме»
Разом з тим, жодних доводів та посилань на будь-які конкретні докази, що ОСОБА_3 переховується (ухиляється) від правоохоронних органів - у постанові не наведено, а тому, вказана постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, оскільки є немотивованою та такою, що суперечить ч.2 ст.9 КПК України.
Крім того, в ухвалі слідчого судді Рівненського міського суду від 28.01.2021р. по даному кримінальному провадженню, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_3 27.01.2020р. був залучений по іншому кримінальному провадженню як потерпілий, 28-29.01.2020р.звертався за надання медичної допомоги у медичний заклад «Oxford medical», що у м. Києві, що підтверджується відповідними письмовими документами, а з витягу державного судового реєстру № Республіки Польщі слідує, що з 13.12.2016р. ОСОБА_3 є засновникомТовариства з обмеженої відповідальністю та зазначено реквізити місцезнаходження.
У судовому засіданні 28.01.2021р. слідчим суддею було досліджено відеозапис, в якому зафіксовано, що 30.12.2020р. слідчим ОСОБА_6 матері ОСОБА_3 ОСОБА_9 підозру не вручено, адже відсутня розписка про вручення такої підозри, та відео не містить відомостей про ознайомлення останньої з її змістом.Долучені прокурором докази надіслання поштовим відправлення підозри на адресу матері ОСОБА_3 суд до уваги не прийняв, тому що факт отримання поштового відправлення прокурором не підтверджений. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що сторона обвинувачення не подала доказів вручення підозри.
Кримінальне провадження зареєстровано ще 24.11.2015 року, повідомлення про підозру складено та підписаночерез п`ять років -29.12.2020р., а нібито вручено30.12.2020р.матері ОСОБА_3 ОСОБА_9 , що не відповідає вимогам КПК України.
Просить суд постанову слідчого СВ РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 від 11.02.2021 р.по кримінальному провадженню №0000142 від 24.11.2015 року, у підозрі ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України, про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, - скасувати та постанову слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 від 16.04.2021 р.по кримінальному провадженню №0000142 від 24.11.2015 року, у підозрі ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України, про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, - скасувати.
В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав та просив їх задоволити.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення скарги. Зазначили, що скарга не обґрунтована, безпідставна та до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадженні, слідчий суддя дійшов висновку що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні в РУП ГУНП у Рівненській області (слідчий ОСОБА_6 ) знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 24.11.2015 року, по підозрі ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України.
31.12.2020р. слідчимРУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_7 , яка ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.01.2021р. по справі №569/19151/18, - скасована.
11.02.2021р.повторно слідчим СВ РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук, яка погоджена із процесуальним прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 .,
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Частиною 1 ст.280 КПК України передбачено, що досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо: 1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідними медичним висновком; 2) підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місце знаходження невідоме; 2-1) слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування; 3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.
Відповідно до ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.6 вказаної статті, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має матизрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).
Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.(правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 23 січня 2019 року по справі № 802/1335/17 провадження № 11-853апп18).
Велика Палата Верховного Суду у п. 6,3. своєї постанови від 18.12.2019р. по справі №826/2323/17, провадження 11-79апп19, зазначила, що: «У рішенні Конституційного Суду України №6-ра/2001 від 23 травня 2001 року заначено,що кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту конституційних прав, свобод та законних інтересів.
При цьому, як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 16 березня 2017 року по справі №5-364кс16,порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура) це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.
Відповідно до п. 47 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в його Постанові від 13 березня 2019 року, справа № 920/149/18, провадження №12-297гс18 та параграфу 47 Рішення Європейського Суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року по справі Дія 97 проти України, заява № 19164/04 суди зазначили, що: процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й до національних судів.
Аналогічний висновок міститься у рішенні ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі Олександр Волков проти України (заява №21722/11).
Відповідно до ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положеньКонституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, отже кримінальній процесуальній діяльності притаманний імперативний метод правового регулювання.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадженнябула застосована належна правова процедура. (ст.2 КПК України).
У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.
Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні- це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.
Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.
Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, ст. 87 ч. 3 п. 2 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.
Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
Саме такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної Палата Верховного Суду від 22.02.2021р. по справі №754/7061/15, та від 24.05.2021р. по справі №640/5023/19.
Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.
В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. по справі №295/12923/19.
В якості підстави для зупинення даного кримінального провадження, слідчим у постанові від 11.02.2021р. про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук зазначено, що:
« ОСОБА_3 ухиляється від слідства та його місцезнаходження невідоме»

Відповідно до п.2 ч.1 ст.280 КПК України, досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо оголошено в розшук підозрюваного.
Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуваєза межами Українита не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Разом з тим, жодних доводів та посилань на будь-які конкретні докази, що ОСОБА_3 переховується (ухиляється) від правоохоронних органів - у постанові не наведено, а тому, вказана постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, оскільки є немотивованою та такою, що суперечить ч.2 ст.9 КПК України.
Крім того, в ухвалі слідчого судді Рівненського міського суду від 28.01.2021р. по даному кримінальному провадженню, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_3 27.01.2020р. був залучений по іншому кримінальному провадженню як потерпілий, 28-29.01.2020р.звертався за надання медичної допомоги у медичний заклад «Oxford medical», що у м. Києві, що підтверджується відповідними письмовими документами, а з витягу державного судового реєстру № Республіки Польщі слідує, що з 13.12.2016р. ОСОБА_3 є засновникомТовариства з обмеженої відповідальністю та зазначено реквізити місцезнаходження.
Відповідно до Довідки Новосілківської сільської ради, Здолбунівського району Рівненської області №553 від 31.12.2020р., з якої слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , по місцю реєстрації не проживає більше п`яти років.
З вище зазначеного, слідує, що за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 більше п`яти років, станом на грудень 2020 року не проживає, що виключає намагання вручити повідомлення про підозру його матері ОСОБА_9 , оскільки, відповідно до ч.1 ст.278, ч.4 ст.111, ч.2 ст.135, повідомлення про підозру у разі тимчасовоївідсутності особи за місцем проживання, для передачі їй, вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи, чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Отже, відсутність ОСОБА_3 більше 5 років за місцем реєстрації не можна вважати тимчасовою відсутністю за місцем проживання, його матір не є членом його сім`ї, оскільки разом не проживають.
Аналізуючи доводи органу досудового слідства про нібито переховування ОСОБА_3 від правоохоронних органів, відповідно до ч.6 ст.368 КПК України, слід врахувати правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, а саме, щопід ухиленням від слідства або суду… слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особоюз метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смертітощо).
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваногосаме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.
Підставою для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.
Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства, що підтверджується ПравовимвисновкомВерховного Суду, що міститься у постанові від 30.05.2019р. по справі №639/793/17, провадження №51-656км19.

Матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, що унеможливлювало органами досудового слідства зупиняти досудове розслідування та оголошувати підозрюваного у розшук.
Кримінальне провадження зареєстровано ще 24.11.2015 року, повідомлення про підозру складено та підписаночерез п`ять років -29.12.2020р., а нібито вручено30.12.2020р.матері ОСОБА_3 ОСОБА_9 , що не відповідає вимогам КПК України, з огляду на наступне.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.08.2020р. по справі №200/13490/15-к, провадження №51-1836км20:
«Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.
Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.
Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.
Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278); «Зміна повідомлення про підозру» (стаття 279). Отже, саме така побудова цієї глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру із сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).
Отже, з огляду на правові норми КПК України, слід розмежовувати: а) підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння; б) письмове повідомлення про підозру як процесуальне рішення; в) повідомлення про підозру як комплекс процесуальних дій, який передбачає складання та вручення повідомлення про підозру, роз`яснення процесуальних прав підозрюваного, суті підозри, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому, законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає поняття «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.
Таким чином, як вбачається з указаних вище положень закону, поняття «повідомлення про підозру» розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не як дія (процедура, процес), оскільки для цього законодавцем вжито інший термін «вручення повідомлення про підозру».
Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980 р., скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982 р., скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».»
«Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.
Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.
Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.» (Правовий висновок Верховного Суду, який міститься у постанові від 25.11.2020р. по справі №627/927/19, провадження №51-3752км20.)
Визначення та поняття строку регламентовано ст.113 КПК України, де зазначено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. В частині другій даної статті вказано, - будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.
Як зазначено в ч.1 ст.278 КПК України, - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення, тобто встановлений законом проміжок часу в який слідчий мав би здійснити вручення підозри, в день її складання, а випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Отже, враховуючи вищевказані вимоги закону та правові висновки Верховного Суду з цього приводу, слідчий та/або прокурор зобов`язані встановити точне місцезнаходження особи і саму особу, якій має бути вручено повідомлення про підозру, та у визначений КПК строк вручити її особі.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Як зазначає ЄСПЛ у п.54 свого рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.03.2010 (справа №4785/02), «пункт 4 статті 5 Конвенції (995_004) передбачає право затриманих чи осіб, які тримаються під вартою, затриманих на судовий контрольщододотриманняпроцесуальнихі матеріально-правових умов, які, з погляду Конвенції, є неодмінними умовами забезпечення "законності" позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та законність мети цього затримання і подальшого тримання під вартою (див.рішенняусправі "Буткевічюс проти Литви" (Butkevicius v. Lithuania), заява N 48297/99, п. 43, ЄСПЛ 2002-II).»
Як встановлено в судовому засіданні, що як зазначено у повідомленні про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 29.12.2020р., ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., що не відповідає дійсності, оскільки останній за вказаним місцем реєстрації не проживає більше 5 років, і дана обставина підтверджується , як зазначалось вище, Довідкою №553 від 31.12.2020р. виданою Новосілківською сільською радою, Здолбунівського району Рівненської області.
Вказані обставини, свідчать про те, що орган досудового слідства не з`ясовував фактичне місце проживання ОСОБА_3 , та безпідставно, в порушення вимог ч.3 ст.111, ч.ч.1, 2 ст.135, ч.1 ст.136, здійснив нібито вручення повідомлення про підозру особі, яка не є належним суб`єктом, що має наслідком не врученням підозри ОСОБА_3 , та є юридично нікчемною, отже такою, що будь яких юридичних наслідків не породжує.
При цьому, слідчим та процесуальним прокурором по даному кримінальному провадженню грубо порушені вимоги ч.7 ст.135 КПК України, які із врахування ч.3 ст.111, ч.ч.1, 2 ст.135, ч.1 ст.278 КПК України, передбачають процедуру вручення повідомленняпро підозру особі, яка проживає за кордоном, а самевручається згідно з міжнародним договоромпро правовудопомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, ….
Саме такий Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справахбув підписаний 24.05.1993р., ратифікований Постановою ВР від 04.02.1994р, та набув чинності 14.08.1994р..
В матеріалах кримінального провадження, наявні письмові докази, про те, що ОСОБА_3 більше 5 років проживає у Республіці Польща, і не проживає в АДРЕСА_1 , що зобов`язувало орган досудового слідства діяти відповідно до ч.7 ст. 135 КПК України.
Разом з тим, як повідомив процесуальний прокурор по даному кримінальному провадженню ОСОБА_10 , при розгляді слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області 13.10.2021р.Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 , який оголошений у міжнародний розшук, ні повістки про виклик ОСОБА_3 до органу досудового слідства, ні повідомлення про підозру останньому, в порядку ч.7 ст.135 КПК України,не здійснювалось.
Отже, органом досудового слідства при винесенні постанови від 11.02.2021р. та 16.04.2021 р. про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000142 від 24.11.2015 року,за підозрою ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України та оголошення його у розшук, по причинні переховування від органів досудового розслідування і тим, що його місце знаходження невідомегрубо порушено вище зазначені вимоги КПК України, а тому, вказані постанови підлягають скасуванню.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 281 КПК України встановлено, що якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Доказів належного повідомлення підозрюваного про виклик до слідчого матеріали кримінального провадження не містять.
Зупинення досудового розслідування з підстави розшук підозрюваного передбачає існування формальних підтверджень наведених обставин і обґрунтовану констатацію відповідних фактів посадовими особами органів досудового розслідування. Зокрема, встановленню факту переховування особи має передувати вчинення сукупності дій, спрямованих на визначення його місцезнаходження.
Твердження слідчого про ухилення ОСОБА_3 від органу досудового розслідування слідчим жодним чином не мотивовані. У постанові відсутні дані про виклики підозрюваного для проведення слідчих дій, у відповідності до вимог ст.135,136 КПК України, та його належне повідомлення про такий виклик. Не встановлено причин неявки ОСОБА_3 до органу досудового розслідування. Слідчим не вказано на підставі яких доказів, він зробив висновок про ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування.
З дослідженої в судовому засіданні постанов, не вбачається, які заходи були вчинені слідчим для встановлення місце знаходження підозрюваного ОСОБА_3 .
Винесені постанови про зупинення досудового розслідування не містить належного обґрунтування підстав для оголошення розшуку ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Постанова слідчого має бути вмотивованою, зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови (ч.1 ст.110 КК України).
Суд також констатує, що загальний строк досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000142 від 24.11.2015 року по підозрі ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КПК України, передбачений ст.219 КПК України, та із врахуванням вимог ч.3 цієї статті, яка передбачає, що «строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені, цією статтею» - є закінче ним.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що постанови слідчого про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні прийнята без належного обґрунтування, тому підлягають скасуванню.
Керуючись ст.ст. 110, 280, 281, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування погодженої з процесуальним прокуроромпостанови слідчогопро зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук - задоволити.
Постанову слідчого СВ РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 від 11.02.2021 р. по кримінальному провадженню №0000142 від 24.11.2015 року, за підозрою ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України, про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, - скасувати.
Постанову слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 від 16.04.2021 р.по кримінальному провадженню №0000142 від 24.11.2015 року, за підозрою ОСОБА_3 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КПК України, про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, яка погоджена із прокурором Рівненського місцевої прокуратури ОСОБА_8 відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1