Дата документу 18.11.2021 Справа № 330/665/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/665/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/221/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Якимівка, Запорізької області, громадянина України, який є учнем КЗ «Якимівська загальноосвітня школа I-III» 9 клас, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Якимівського районного суду Запорізької області.

Заступник прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено останньому покарання на підставі ст.102 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75,76, 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі на 1 рік з іспитовим строком на 1 рік ( за умови виконання обов`язків, покладених на нього судом і не скоєння нових злочинів), при цьому покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою для неповнолітніх.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій, вважає, що вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку суд першої інстанції не послався на норми закону, з яких ОСОБА_6 призначив покарання нижче нижчої межі, передбаченої у санкції ч.3 ст.185 КК України, при цьому безпідставно послався на вимоги лише ст.102 КК України.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 певний вид покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, задовільні характеристики, повне визнання вини та каяття у вчиненому злочині, сприяння розслідуванню злочину, добровільну видачу робітникам поліції викраденого майна, а також неповнолітній вік, що віднесено до пом`якшуючих обставин. Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Таким чином, у суду були всі підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

За таких обставин, апелянт просить вирок суду першої інстанції змінити, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України - до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.ст.75,76,104 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що у віці 14 років, 17 листопада 2019 року о 12 годині 02 хвилини, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до огородженої території подвір`я - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де, перелізши через хвіртку, незаконно проник на вказану огороджену територію і скориставшись тим, що за його злочинними діями не спостерігають сторонні особи, збив дерев`яною палкою з кріплень камеру відео спостереження вартістю 850 гривень, яка належить потерпілій ОСОБА_10 , за допомогою сили рук від`єднав камеру від дроту, поклав до кишені куртки, після чого разом з відеокамерою покинув зазначену територію, тим самим здійснив крадіжку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено, що за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, тобто до покарання, що є нижчим від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення. З можливістю призначення такого покарання обвинуваченому, який є неповнолітнім, погоджується і колегія суддів. Свої висновки в цій частині суд належним чином вмотивував. Ці висновки ніким не оспорюються.

Проте, призначаючи таке покарання, суд послався лише на положення ст.102 КК України, яка є загальною нормою закону України про кримінальну відповідальність, якою визначені особливості призначення покарання у виді позбавлення волі неповнолітнім.

Дійсно, вказаною нормою передбачено можливість призначення неповнолітнім покарання у виді позбавлення волі, мінімальний строк якого встановлений від шести місяців (на відміну від призначення такого покарання повнолітнім особам - на строк від одного року (ч.2 ст.63 КК України).

В той же час, як зазначено вище, санкцією ч.3 ст.185 КК України встановлено мінімальний строк покарання у виді позбавлення волі - три роки.

Тому, в цьому випадку, посилання лише на положення ст.102 КК України є недостатнім, та для призначення обвинуваченому покарання, яке є нижчим від найнижчої межі, передбаченої законом, необхідне застосування ще й положень ст.69 КК України, що повністю відповідає вимогам ст.65 КК України і на що суд першої інстанції уваги не звернув та не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року (справа №566/1387/18, провадження 51-745км20).

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України, із зазначенням, що ОСОБА_6 призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та засуджено, змінити в частині призначеного покарання, із зазначенням, що покарання призначено із застосуванням положень ст.69 КК України.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3