У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія №83»,

За участю учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначив, що ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину був раніше не судимий, що свідчить про відсутність в нього стійкої антисоціальної спрямованості. Впродовж строку відбування покарання, засуджений має 8 заохочень та 4 стягнення, які були зняті достроково за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці. Позитивно характеризується адміністрацією колонії протягом всього період відбування покарання. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Професія».

Крім праці за цивільно-правовими договорами, засуджений постійно залучався без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Суд першої інстанції, аналізуючи динаміку процесу виправлення засудженого ОСОБА_6 , встановив, що з 2016 року по 2018 рік ОСОБА_6 характеризувався посередньо, був працевлаштований, але норми виробітку в повному обсязі не виконував, не бачив суспільної необхідності у виконанні робіт з благоустрою колонії. За цей період він отримав два стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, та два заохочення. З 2019 по 2021 рік засуджений характеризувався як позитивно, так і негативно, отримав шість заохочень та допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, одне з яких виразилось в тому, що засуджений був затриманий із запахом спиртного, за що до нього застосовано стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора, що свідчить про нестабільність процесу виправлення засудженого та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 надіслав клопотання про апеляційний розгляд без його участі. Апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Прокурор просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 31.05.2016, яким його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Вирок набрав законної сили 01.07.2016.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія (№83)» з 09.08.2016. На момент розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув більше 2/3 призначеного йому покарання за умисний тяжкий злочин, що свідчить про наявність формальних передумов для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та особової справи, згідно характеристики ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 19.11.2021 ОСОБА_6 працевлаштований на виробництві колонії по виготовленню бруківки. При роботі дотримується вимог техніки безпеки та правил поводження з устаткуванням, постійно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов. У колі засуджених не конфліктує. На критику в свою адресу реагує спокійно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. При спілкуванні не відвертий. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.
Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується у побуті та при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться відповідально. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок для їх виконання. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до ст.127 КВК України бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Залучений до участі у програмі диференційованого виховного впливу «Професія». Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування. Отримує від них посилки. На профілактичному обліку не перебуває.

Проте, відповідно до попередніх характеристик від 21.09.2018 та від 25.06.2019, ОСОБА_6 характеризується посередньо. Зазначено, що норму виробітку в повному обсязі не виконує, через особисту неорганізованість, потребує постійного контролю з боку представників адміністрації. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Не виконує роботи з благоустрою, не вбачає необхідності у самостійному їх виконанні, не бере участі в організації виховних заходів та у програмах диференційованого виховного впливу.

У відповідності до витягу з протоколу № 14 засідання комісії колонії від 25.06.2019 засудженому ОСОБА_6 відмовлено у заміні покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

15.08.2019 засудженого переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації як такого, що стає на шлях виправлення.

Відповідно до характеристик від 15.08.2019, 24.01.2020 у поведінці засудженого вбачаються позитивні зміни по відношенню до роботи.

Разом з тим, у характеристиках від 30.01.2020, 24.09.2020 вказується на те, що засуджений до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально, не виконує роботи з благоустрою, не вбачає необхідності у самостійному їх виконанні, не бере участі в організації виховних заходів та у програмах диференційованого виховного впливу.

За рішенням комісії колонії від 24.09.2020 засудженому відмовлено в умовно - достроковому звільненні як такому, що не довів свого виправлення.

Згідно довідки №80 від 17.11.2021, наданої адміністрацією установи виконання покарань на вимогу суду, засуджений ОСОБА_6 працевлаштований по виготовленню бруківки згідно договору цивільно-правового характеру №31 від 14.06.2021.

Відповідно довідки №702 від 19.11.2021 ОСОБА_6 залучався до робіт з благоустрою колонії, прилеглої до неї території, поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством у період з січня 2017 року по листопад 2021 року.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 19.11.2021, ОСОБА_6 має вісім заохочень: 03.01.2017, 03.07.2018, 15.04.2019, 08.07.2019, 06.07.2020, 05.10.2020, 15.01.2021, 05.10.2021 у виді подяки, чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності: 24.09.2018 із застосуванням стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО (виявлено та вилучено мобільний телефон), 11.10.2018 із застосуванням стягнення у вигляді суворої догани (виявлено та вилучено хлібну закваску), 24.01.2020 із застосуванням стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО (затриманий із запахом спиртного), 24.02.2021 із застосуванням стягнення у вигляді догани (виявлено та вилучено мобільний телефон), які на даний час погашені у встановленому законом порядку.

На думку суду, суд першої інстанції, врахувавши наведені дані щодо особи засудженого, дійшов правильного висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого ОСОБА_6 та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки своєю поведінкою він не довів своє виправлення.

Оцінюючи в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, тяжкість вчиненого ним злочину, дає підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 не готовий до самокерованої право слухняної поведінки та нестабільність процесу виправлення.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2021 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8