Справа № 489/3570/21
Провадження № 1-кс/489/3/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

10 січня 2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора від 08.12.2021 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Зі скарги слідує, що постановою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва від 08.12.2021 року у кримінальному провадженні №0001290 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом захоплення каси та приміщення обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст», відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Скаржник вважає вказану постанову протиправною та просить її скасувати, оскільки кримінальне провадження здійснюється органом досудового розслідування за невірною кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України, замість ст. 206-2 КК України, оскільки 24.10.2020 нові члени правління обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст» самовільно захопили органи управління кооперативом та здійснили викрадення грошових коштів членських внесків. Також зазначив, що йому було заподіяно моральну шкоду протиправними діями членів правління АГК «Турбініст», які звинувачували його у крадіжці електроенергії. Крім того, вказані особи створюють йому перешкоди для проїзду на територію кооперативу та користування гаражем для зберігання транспортного засобу.

У зв`язку з цим, скаржник просив скасувати постанову прокурора, вирішити питання про перекваліфікацію у кримінальному проваджені та визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Скаржник до суду не з`явився, надавши заяву про проведення судового розгляду у його відсутність. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі скаржника.

Прокурор не з`явився, надавши заяву про розгляд скарги без його участі. Його відсутність відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши скаргу та додані матеріали, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0001290 від 31.12.2020, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні СД ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом можливого викрадення грошових коштів з рахунків обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст».

06.12.2021 ОСОБА_3 подав прокурору клопотання про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою прокурора від 08.12.2021 на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020, яка мотивована тим, що у клопотанні ОСОБА_3 відсутнє обґрунтування, яка саме шкода йому заподіяна.

Згідно зі ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Проте, ні скарга ОСОБА_3 , ні додані до неї матеріали не містять фактичних відомостей про те, що останньому була заподіяна будь-яка шкода, зокрема моральна, саме в результаті вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом можливого викрадення грошових коштів, внаслідок чого він є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Натомість в поданій скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що йому заподіяна моральна шкода посадовими особами обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст» внаслідок безпідставного звинувачення у безобліковому споживанні електричної енергії, що, у свою чергу, вказує на те, що вказана шкода могла бути заподіяна не в результаті вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному правопорушенні.

У зв`язку з цим, не можуть бути підставою вважати ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні його твердження про те, що йому була заподіяна моральна шкода членами правління обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст», які безпідставно звинувачували його у необлікованому використанні електроенергії, оскільки, по-перше, кримінальне провадження стосується можливого факту викрадення грошових коштів та захоплення приміщень. По-друге, скаржником не надано будь-яких доказів про фактичне заподіяння йому моральної шкоди. По-третє, у випадку дійсного заподіяння скаржнику моральної шкоди саме внаслідок безпідставного звинувачення у безобліковому споживанні електричної енергії, останній вправі ініціювати вирішення вказаного питання шляхом або звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення відносно нього відповідного кримінального правопорушення (за наявності достатніх для того підстав та ознак саме кримінального правопорушення), або в цивільно-правовому порядку, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, встановлені під час розгляду скарги обставини вказують на правомірність постанови прокурора про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020, оскільки останнім не було надано будь-яких достатніх та належних доказів про заподіяння шкоди саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим вимоги скарги про скасування зазначеної постанови задоволенню не підлягають.

Вирішуючи інші вимоги скарги, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Виходячи із диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Згідно з главою 26 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, вичерпний перелік яких зазначений у ч. 1 ст. 303 КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

При цьому вимоги скаржника про перекваліфікацію кримінального правопорушення на ст. 206-2 КК України та визнання його потерпілим у кримінальному провадженні відповідно з нормами чинного КПК України до повноважень слідчого судді не належать.

Натомість питання щодо кваліфікації кримінального правопорушення за відповідною нормою закону України про кримінальну відповідальність відповідно до положень ст. 214 КПК України належить до виключної компетенції дізнавача, слідчого та прокурора, які безпосередньо вносять відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення. При цьому, у випадку встановлення в ході досудового розслідування, що певне діяння підлягає кваліфікації за іншою статтею КК України, прокурор вправі вирішити питання про перекваліфікацію вказаного кримінального правопорушення за іншою статтею закону України про кримінальну відповідальність, що можливо реалізувати шляхом складення письмового повідомлення про підозру відповідно до ст. 277 КПК України з відповідною правовою кваліфікацією, або шляхом зміни обвинувачення в суді згідно зі ст. 338 КПК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що згідно з положеннями частини 2 та 3 статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Системний аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що для набуття особою статусу потерпілого не вимагається винесення відповідної постанови дізнавача, слідчого та/або прокурора. Для цього достатнім є лише факт обов`язкового заподіяння особі шкоди та подання нею заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Вказані обставини також свідчать на необґрунтованість вимог скарги про необхідність визнання скаржника потерпілим шляхом винесення відповідного рішення уповноваженої на те особи.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку, що вказані вимоги скарги підлягають залишенню без задоволення.

Що стосується тверджень скаржника про те, що члени правління обслуговуючого кооперативу гаражного кооперативу «Турбініст» створюють йому перешкоди для проїзду на територію гаражного кооперативу для користування належним йому гаражем, то вказані відносини можуть бути вирішенні у порядку цивільного судочинства, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, встановлені слідчим суддею обставини вказують на необхідність відмови в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 303-308, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора від 08.12.2021 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001290 від 31.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1