КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення та продовжено стосовно ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців - до 26 листопада 2021 року включно.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року тапостановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 23.00 по 07.00, поклавши на нього обов`язки, передбачені КПК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що твердження прокурора про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи міру можливого майбутнього покарання є нікчемними, оскільки небезпека переховування не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання.
Окрім того, перешкоджання проведення належного судового розгляду повинно бути підкріплено наявними доказами, а отже твердження прокурора прямо суперечать практиці ЄСПЛ та не можуть бути прийняті судом під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Також апелянт звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою вже 3 роки 5 місяців, а отже ризики, передбачені КПК України, за час слухання цього провадження в суді зникли.
Всі письмові та відео докази є в матеріалах судового провадження, а речові докази перебувають у прокурора, а отже у обвинуваченого ОСОБА_6 знищувати або спотворювати їх не має можливості.
Захисник звертає увагу практику ЄСПЛ та вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва винесена без урахування вказаної практики.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого перешкоджати правосуддю у даному кримінальному провадженні ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження оскільки, як вважає суд, ризики встановлені при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою є реальними та не зменшились.
Наведені в ухвалі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, щодо можливості обвинуваченого перешкоджанню завдань кримінального провадження ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження оскільки, як вважає суд, застосування більш м`яких запобіжних заходів, на даному етапі судового розгляду, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, позаяк обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали і рівень суспільної небезпеки обвинуваченого ОСОБА_6 є настільки високим, що на даний час унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж існуючий, а тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Окрім того, суд першої інстанції, розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, перевірив ймовірність та наслідки настання несприятливих подій, встановлених при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Отже, посилання захисника на відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.
Доводи апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою 3 роки і 5 місяців, а отже ризики, передбачені КПК України, за час слухання цього провадження в суді зникли, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зумовлюються не тривалістю утримання особи під вартою, а конкретними обставинами, які мають місце на момент розгляду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.
Посилання захисника на те, що всі письмові та відео докази є в матеріалах судового провадження, а речові докази перебувають у прокурора, а отже у обвинуваченого ОСОБА_6 знищувати або спотворювати їх не має можливості не нівелює ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.
Доводи апелянта про те, що судом була проігнорована практика Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3