НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
04 жовтня 2021 року Справа № 322/838/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки села Дебальцеве Васильківського району Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:
09.07.2020, близько 16 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на ділянці місцевості, що знаходилась на межі домоволодіння АДРЕСА_1 , та сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_6 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно нанесла останній множинні удари невстановленим в ході досудового слідства предметом по голові, спині, грудній клішні та інших частинах тіла, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини: закритого перелому 5, 6, 7 ребер зліва по лопатковій лінії, з незначними зміщеннями уламків 7-го ребра; синця передньої поверхні грудної клітини в проекції 7-го ребра; садна задньої поверхні грудної клітки в проекції 6-7 ребра; рани тім`яної ділянки голови зліва, яка потребувала хірургічного втручання - первинної її хірургічної обробки, та яка загоїлась з утворенням рубця; синця лівої очноямкової ділянки, синця правої гомілки,

Згідно з висновком експерта №59 від 10.08.2020, закриті переломи 5, 6, 7 ребер зліва по лопатковій лінії, з незначними зміщеннями уламків 7-го ребра, як такі, що були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 21 день, кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості (згідно з п.2.2.2., діючих «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 17.01.1995 №6).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення винуватою себе не визнала, пояснила, що саме ОСОБА_6 почала конфлікт, а вона оборонялась. Пояснила, що між нею і потерпілою, яка є її сусідкою 09.07.2020 дійсно виникла сварка, яку спровокувала ОСОБА_6 , а саме била належні їй ( ОСОБА_4 ) курчат. Вона попросила ОСОБА_6 так не робити, однак та ще більше розлютилася, тикнула їй в обличчя курчам. Вона пішла додому просити чоловіка, щоб той заспокоїв сусідку, однак чоловік на це взагалі не реагував. Тоді вона повернулася і дала ОСОБА_7 здачі. Потерпіла теж била її, душила платком, подряпала щоку. Підтвердила, що вони обидві билися, зокрема коли впали на землю («кувиркалися» по землі). Пояснила, що вона наносила удари ОСОБА_7 тим самим, що і та їй. Рубльова їй наносила удари цеглиною і вона їй цеглиною, ОСОБА_7 била її руками і вона її руками. Удари наносила по тім самим частинами тіла, що і ОСОБА_7 їй. Вона не приносила цеглину, її принесла ОСОБА_7 . Пояснила, що територія між їх домоволодіннями не огороджена, билися вони на відстані приблизно за три метри від дома потерпілої. На питання захисника відповіла, що наносила удари і палкою також. Після бійки вона пішла до себе додому, а потерпіла до себе. Крові на потерпілій не бачила. Не бачила чи після конфлікту приїздила швидка допомога. Рубльова зірвала з неї платок, який залишився у останньої, розідрала їй щоку, однак вона в поліцію не скаржилася і за медичною допомогою не зверталася. Пояснила це тим, що протягом життя, звикла отримувати побої, її постійно колотить чоловік. Вважала винуватою потерпілу. Цивільний позов не визнала.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що дев`ятого, як їй здається серпня 2020 року (згодом уточнила, що може помилятися в місяці), вона вийшла із дому, побачила на своєму городі курей ОСОБА_4 . Кури Заболотньої часто забігають на її територію, все викльовують (помідори і огірки). Їй це набридло і вона стала проганять цих курей, кидала в них грудками землі. Прибігла ОСОБА_4 з палицею і вдарила її в лівий бік. Через удар у неї потемніло в очах і вона впала на землю. Заболотня залізла їй на груди, била по обличчю, по голові, по грудям, била палицею також, у неї йшла кров. Потім била цеглиною, яка валялась поруч. Звідки взялась цеглина сказати точна не змогла, можливо її принесена заздалегідь ОСОБА_8 . Потім обвинувачена, побігла до себе додому. Вона (потерпіла) ледь встала і потроху пішла до сусідки ОСОБА_9 , яка живе через чотири хати, щоб та зателефонувати її доньці і повідомила про те, що трапилось, щоб донька приїхала. У цей час у ОСОБА_9 була інша односільчанка ОСОБА_10 . ОСОБА_9 виконала її прохання. Обидві односільчанки бачили, що вона (потерпіла) була вся в крові (обличчя, голова, плаття). Потім її привели додому і вона лягла на лавочку. Приїхала швидка допомога і її донька, якій вона розповіла, що ОСОБА_4 її побила. На швидкій її привезли в лікарню, оглянув лікар, положили в палату, вона не могла встати 3 дні, все тіло боліло, потім приїхав слідчий, щоб поїхати на експертизу. Кілька днів їй робили капельниці, уколи, і потім поїхали в м. Вільнянськ на експертизу. Експерт оглядала синці, на тілі. Після події, в неї часто болить голова, болить щелепа, впав зір, шумить у вухах. Заболотня 20 разів била її палкою, яку принесла з собою. Потім сіла на груди і била цеглиною по грудях, і по голові, і по щелепі. Вона лікувалася в хірургічному відділенні Новомиколаївської ЦРЛ. В лікарні вона лежала десь пів місяці. Подія відбулася на земельній ділянці, яка належить їй (потерпілій). Заболотній удари вона не наносила, так як лежала на землі, намагалася ухилятися від ударів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, вона проживає окремо від матері, однак відвідує останню через день два, інколи кожен день, оскільки вони тримають там пасіку. Це сталося в середу, а перед цим вона бачила маму в неділю. Тоді синців, ран на матері не було. В день події вона приїхала з каретою швидкої допомоги, це було в липні 2020 року. Приїхала і побачила, що мама вся в крові, голова перемотана. Рану обробили і перемотали. Одяг був порваний, в крові. Посадили матір в карету швидкої допомоги, потім її переодівали. Пізніше з`ясувалося, що у матері переламані 3 ребра і черепно-мозкова травма. Заболотню вона знає з дитинства. З останньою не спілкувалася не до цього, не після конфлікту. Після конфлікту мати розповідала, що надоїли кури сусідки, і вона проганяла їх. Прибігла ОСОБА_8 напала на неї і била, аби не чоловік ОСОБА_8 , вона б її забила. Ділянка її матері огороджена з усіх 4 сторін, але з боку ОСОБА_8 паркан штахетний і їх кури ОСОБА_8 пролазять до них, це відбувається постійно. Між ділянками є хвіртка яка завжди відчинена. Раніше ніхто ніколи не бився, можливо сварилися по господарству. Зараз ніяких стосунків між її матір`ю і ОСОБА_8 не має.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що ця подія відбулася в 2020 році в середині літа, після обіду, десь о 16.30. Вона проживає в кінці села. Того дня зайшла до сусідки ОСОБА_13 , щоб разом йти за коровами. В цей час підійшла баба ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ). вся в крові і повідомила, що її побили. ОСОБА_9 подзвонила доньці потерпілої. На голові у ОСОБА_7 була глибока рана з лівого боку. Це свідку відомо, оскільки вона поправляла і потім більш туго зав`язувала на потерпілій платок щоб зменшити кровотечу. Рубльова також говорила, що болить спина. Потерпіла сказала, що її побила " ОСОБА_16 ". Після того як ОСОБА_9 подзвонила доньці ОСОБА_7 ОСОБА_17 , вони відвели ОСОБА_18 додому. Приїхала швидка і донька ОСОБА_19 . Пізніше приїхали працівники поліції. Потім вона забрала корову, відвела до дому повернулася до працівників поліції для надання пояснень. ОСОБА_18 забрала швидка допомога. Говорили, що в ОСОБА_20 поламані ребра. Сам конфлікт вона не бачила. Про сварки між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вона чула від людей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 відбувся в літку, рік назад, наче в червні чи в липні, точно не пам`ятає, в після обідній час доби. Прийшла сусідка баба ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) вся в крові, тряслася і плакала, просила щоб свідок подзвонила і викликала її (потерпілої) доньку. В цей час у неї була сусідка ОСОБА_23 . У потерпілої текла кров по шиї з голови, згустками, з лівого боку. Потерпіла сказала, що ОСОБА_24 побила її, що била палкою та цеглиною. Свідок зателефонувала доньці ОСОБА_20 та розповіла про те, що трапилось. Вона з ОСОБА_25 відвели під руки ОСОБА_18 до неї додому, посадили на лавочку. Приїхала швидка допомога, потім майже одразу слідом донька ОСОБА_19 . Коли лікар оглядав ОСОБА_18 то піднявши кофту побачили, що спина вся в полосах від ударів, при цьому ОСОБА_15 скаржилася на біль в спині. З лікарні ОСОБА_15 повернулася днів через десять. Пізніше свідок дізналася, що у ОСОБА_20 був струс мозку та поламані ребра. Свідку відомо, що між ОСОБА_22 і ОСОБА_21 були конфлікти через курей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що обставини події майже не пам`ятає. Від односільчан йому стало відомо, що в с. Каштанівка можна недорого придбати мед. Літом минулого року (точно коли не пригадує) він поїхав до с. Каштанівка щоб купити мед. Місцеві селяни повідомили у кого можна це зробити і він під`їхав до одного із домоволодінь. Вийшовши з машини він почув крики (лайку). Підійшовши ближче побачив щось накшталт сутички між двома бабусями, на його думку сусідками, оскільки це відбувалося десь на межі домоволодінь. Але з того місця де він знаходився було погано видно через відстань і дерева, які затуляли огляд. Свідок не зміг сказати чи наносили вони одна одній удари. Очевидцем події він був 3-4 хвилини. Втручатися у сварку він не наважився. Лаялися жінки, як йому пригадується, через якихось курчат чи курей. Свідок не зміг підтвердити, що особи, яких він бачив минулого року під час згаданих подій знаходяться в залі судового засідання.

Крім показань обвинуваченої, потерпілої і свідків судом також було досліджено низка письмових доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, серед яких:

довідка хірурга-травматолога Новомиколаївської ЦРЛ від 10.07.2020;

висновок експерта від 23.07.2020 №59;

протокол слідчого експерименту від 31.08.2020 за участю свідка ОСОБА_26 з додатком DVD на якому міститься відеозапис слідчої дії;

висновок судово-психіатричного експерта від 12.04.2021 №247.

Довідкою хірурга-травматолога підтверджуються факт звернення потерпілої до Новомиколаївської ЦРЛ 09.07.2020 встановлений Рубльовій діагноз.

Відповідно до висновку експерта №59 у ОСОБА_6 , 1950 р.н. були виявлені тілесні ушкодження:

- закрита тупа травма грудної клітки: закритий перелом 5,6,7 ребер зліва по лопатковій лінії, з незначним зміщенням уламків 7-го ребра; синець передньої поверхні грудної клітки в проекції 7-го ребра; садна задньої поверхні грудної клітки в проекції 6-7-го ребра;

- рана тім`яної ділянки голови зліва, яка потребувала хірургічного втручання первинної її хірургічної обробки, та яка загоїлась з утворенням рубця; синець лівої очноямкової ділянки;

- синець правої гомілки.

Зазначена рана тім`яної ділянки голови зліва, яка загоїлась з утворенням рубця у ОСОБА_6 , як така, що викликала розлад здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 доби, кваліфікуються як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

- закриті переломи 5,6,7 ребра по лопатковій лінії зліва із незначним зміщенням уламків 7-го ребра - були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 21 день - а тому, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості;

- синець лівої очноямкової ділянки, синець передньої поверхні грудної клітки в проекції 7-го ребра, садна задньої поверхні грудної клітки в проекції 6-7-го ребра, синець правої гомілки, як у сукупності, так і окремо, як такі, що викликали незначні скороминущі наслідки на строк не більше 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Клінічний діагноз - струс головного мозку - експертом не приймався до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такий, що не був підтверджений достовірними неврологічними даними.

Найбільш ймовірно, що скарги потерпілої ОСОБА_6 на головний біль, головокружіння зумовлені загостренням у неї хронічного захворювання -дисциркудяторної енцефалопатії та перенесеним ішемічним інсультом у 2013 році, який ускладнився легким правобічним геміпарезом, вестибулоатактичним синдромом (за даними лікаря-невропатолога Новомиколаївської центральної районної лікарні).

Відповідно п.4.7. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 17.01.1995 №6» - загострення захворювань, які були наявні у потерпілої, після спричинення їй тілесного ушкодження, не повинно враховуватись при судово-медичній оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Синці, рана та переломи у ОСОБА_6 утворились в результаті травматичних впливів твердим (-ми) тупим (-ими) предметом (-ами), садна - в результаті травматичних впливів твердим (-ми) тупим (-ими) предметом (-ами), під кутом відмінним від 90°.

Таким чином, ушкодження в ділянці голови у ОСОБА_6 утворились в результаті двох травматичних впливів твердим (-ми) тупим (-ими) предметами, які припали у вказані ділянки голови; для утворення закритої тупої травми грудної клітки, достатньо було і двох травматичних впливів, які припали у передню та задню поверхню грудної клітки; синець правої гомілки в результаті одного травматичного впливу твердим тупим предметом.

Не виключається можливість утворення даних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 в строк (09.07.2020), як вказано в наданих медичних документах та за обставин, вказаних нею при освідуванні та в постанові слідчого.

Протоколом слідчого експерименту зафіксовано місце де свідок ОСОБА_26 бачив сутичку між двома літніми жінками.

Решта долучених за клопотанням прокурора до матеріалів судового провадження письмових доказів, досліджених судом в судовому засіданні не має доказового значення.

Також судом були дослідженні матеріали, що характеризують обвинувачену:

вимога про судимості ОСОБА_4 ;

довідка Новоіванківськоовської сільської ради №323/1 від 15.07.2020;

довідка-характеристика Новоіванківськоовської сільської ради №323 від 15.07.2020.

запит до Новомиколаївської ЦРЛ №5430/72/7-2020 від 28.08.20 з відповідями;

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй дій виходячи з наступного.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні і не містять суттєвих протиріч. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Під час і після дослідження доказів стороною захисту не ставилось питання про визнання їх неналежними чи недопустимими.

При їх оцінці суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 ,. у вчиненні інкримінованих її дій, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.ч.3, 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Сукупність доказів у взаємозв`язку є переконливою і достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень 09.07.2020 саме під час сутички між нею і ОСОБА_4 є беззаперечним, до того ж не ставиться під сумнів навіть стороною захисту.

Причиною виникнення конфлікту між сторонами стали курчата чи то кури ОСОБА_4 . Достеменно встановити, хто був ініціатором сварки є неможливим, оскільки показання потерпілої і обвинуваченої в цій частині суперечать один одним. Інших доказів які, б підтверджували або спростовували ту чи іншу версію виникнення сварки не встановлено. Разом з тим стороною захисту не було надано доказів того, що потерпілою щодо ОСОБА_4 застосовувалось насильство, яке давало підстави нанесення їй у відповідь ударів руками і невстановленим(и) предметом(ами) по голові і тулубу і кінцівкам зокрема, або, що потерпілою застосовувалось будь-яке насильство щодо ОСОБА_4 взагалі.

Отже, версію ОСОБА_4 щодо її оборони від нападу ОСОБА_6 суд вважає надуманою і розцінює її як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності за скоєне.

Доводи захисника в контексті сумнів щодо можливість потерпілої самостійно дійти з місця події до місця проживання одного із свідків при наявності тілесних ушкоджень, фактично є припущенням.

Захисником під час дебатів акцентувалася увага на тому, що обвинувачена внаслідок свого захворювання не могла діяти умисно. Захисник вважав, що дії останньої слід кваліфікувати за ст.128 КК України.

Зі змісту висновку судово-психіатричної експерта №247 від 12.04.2021 випливає, що ОСОБА_4 1951 р.н. виявляла та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, з наростаючим дефектом особистості. Отже, вона не в повній мірі (обмежено) могла усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом в цей час вона також не в повній мірі (обмежено) може усвідомлювати свої дії й керувати ними. У разі засудження потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Наявні у ОСОБА_4 на час скоєння кримінального правопорушення психічні розлади, на переконання суду, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадають під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»), що дає підстави суду визнати ОСОБА_4 обмежено осудною особою.

Наявна у ОСОБА_4 , психічна хвороба не вказує на необережність в її діях, оскільки кількість нанесених ударів потерпілій, їх локалізація і застосування під час їх нанесення, крім рук, також невстановленого(их) предмета(ів) (палиці чи цеглини або і того і іншого) вказують, що дії обвинуваченої мали умисний протиправний характер, що свідчить про наявність прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень і непрямого умислу по відношенню до суспільно-небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України, а саме, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Приймаючи до уваги обставини провадження, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка є пенсіонеркою, має постійне місце проживання, де характеризується добре, стан її здоров`я, відсутність обставин, які пом`якшують (вказана в обвинувальному акті обставина - щире каяття, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду) і обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку не зазначалося в обвинувальному акті), враховуючи положення ст.ст.57, 61 КК України (неможливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт і обмеження волі) суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає необхідним визначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст.122 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченої, а також попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченої можливе без її ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає за можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк у мінімальному розмірі - 1 рік, поклавши на неї обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Згідно зі cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Згідно з рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися цим особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Вказане кореспондується з вимогами ч.2 ст.504 КПК України, згідно з якою досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

На підставі вказаного, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем мешкання засудженої.

Представником потерпілої заявлено цивільним позовом про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди 2649,70 грн (за придбання ліків та пов`язаних з лікуванням препаратів, предметів тощо) і моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн (фізичним болем, душевними стражданнями, порушенням нормальної життєдіяльності тощо).

Сторона захисту заперечувала проти задоволення позовних вимог, зокрема через їх необґрунтованість. Відзив на позовну заяву надано не було.

Матеріальна шкода, яку просить стягнути представник потерпілої з обвинуваченої у розмірі 2649,70 грн повністю підтверджується наданими до суду доказами, а саме квитанціями долученими до матеріалів провадження.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці, суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивачки, який важко недооцінити, характер немайнових втрат, ступінь вини обвинуваченої, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій протиправними діями обвинуваченої у сумі 12000 грн (дванадцять тисяч гривень).

Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченій під час судового розгляду не заявлялось.

Речові докази і документально підтверджені процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.373-376, 393, 395, 532 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити їй покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_4 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на КНП «Новомиколаївська ЦРЛ», за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у сумі 2649,70 грн (дві тисячі сорок дев`ять гривень 70 коп), моральну шкоду у сумі 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику і потерпілій.

Суддя ОСОБА_1