ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2681/21 Справа № 202/7878/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача та

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001719 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 , представника цивільного відповідача ПВСП СТО Карлссон - адвоката ОСОБА_11 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року щодо
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз:
- 21.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.187, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 29.10.2015 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Зазначає, що він визнав свою вину в повному обсязі, вчинив злочин, який відноситься до злочинів, вчинених з необережності, після ДТП не залишив місце пригоди, допомагав лікарям здійснювати першу медичну допомогу, відвідував потерпілого в лікарні та надавав матеріальну допомогу.

Також зазначає, що він має постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, перебуває на обліку у сімейного лікаря та лікаря-нарколога, страждає на певні хвороби.

Вказує на те, що судом було задоволено позовні вимоги потерпілого, вирок суду в цій частині він не оскаржує, тобто має намір відшкодувати завдану потерпілим шкоду, що також є обставиною, що пом`якшує покарання, однак реальне відбуття покарання зробить це неможливим.

Стверджує, що суд першої інстанції взагалі не проаналізував наявності підстав для застосування до нього ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПВСП СТО Карлссон - адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду: - в частині стягнення солідарно з ПВСП СТО Карлссон та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 47 932,96 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн, - скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; - в частині стягнення з ПВСП СТО Карлссон на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн, - скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позов подано до неналежних відповідачів по справі в силу ст. 51 ЦПК України, виходячи з того, що відповідальність за завдання шкоди покладається на страхову компанію.
Зазначає, що автобус «Mercedes Bens 0530N3LANG», яким керував ОСОБА_13 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, належить згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_14 .
Згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8278463 цивільно-правова відповідальність водія вказаного автобуса на момент вчинення ДТП застрахована у ПрАТ «УПСК» зі страховою сумою (ліміту відповідальності) за шкоду, завдану здоров`ю в розмірі 260 000 грн, шкоди завданої майну в розмірі 130 000 грн та франшизи у розмірі 2600 грн.
Таким чином, оскільки відповідальність за спричинену шкоду має нести страхова компанія та страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану здоров`ю згідно Полісу № АР/8278463 складає 260 000 грн, тобто повністю покриває зазначені позивачем витрати, то позовні вимоги потерпілого до відповідачів не підлягають задоволенню.
Вказує на те, що судом недостатньо обґрунтовано, з яких саме підстав він дійшов висновку, що моральна шкода у розмірі 300 000 грн є співмірною з перенесеними стражданнями потерпілого, чим вони обґрунтовуються.
Крім того, у первісній позовній заяві, поданій до суду 23.02.2021 року, позивачем ОСОБА_7 , зазначена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн, а 25.02.2021 року, тобто через дві доби, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди безпідставно збільшилися до 450 000 грн.
Стверджує, що для визначення розміру моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідачів, необхідно, щоб ПрАТ «УПСК» визначило розмір шкоди, спричиненої здоров`ю, після чого визначила 5 % від шкоди спричиненої здоров`ю і тільки після цього суд зможе прийняти рішення про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим.
Звертає увагу на те, що судом не враховано скрутне матеріальне становище ПВСП СТО «Карлссон», що пов`язано, в тому числі з обмеженнями, діючими на території України у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, також, що у підприємства існують численні заборгованості перед постачальниками запчастин та заборгованість по кредиту, а тому заявлена сума відшкодування спричиненої шкоди є непомірною.
Крім того, задоволення судом цивільного позову ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди є необгрунтованим, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження її спричинення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком: - солідарно стягнуто з ОСОБА_13 та ПВСП СТО «Карлссон» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 47 932,96 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн; - з ПВСП СТО «Карлссон» стягнуто на користь цивільного позивача ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн, в рахунок відшкодування франшизи - 2600 грн, в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з проведенням експертиз - 5000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 15.09.2020 року близько 15.00 години, водій ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автобусом «Mercedes Benz » р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , рухався у Індустріальному районі м. Дніпра по пр. Слобожанському з боку вул. Степана Разіна у напрямку вул. Аржанова.
Під час руху ОСОБА_13 , знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні перешкоди для руху, а саме автомобіля «Toyota Corolla» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який знаходився у нерухомому стані біля правого краю проїзної частини дороги попереду в попутному напрямку, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не прийняв, внаслідок чого, в районі е/о №496, скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль «Toyota Corolla» р.н. НОМЕР_2 відкинуло на тротуар де стався наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по тротуару.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню епідуральної гематоми малого об`єму в лобній частині ліворуч, пневмоцефалії втиснених багатоуламкових переломів скроневої кістки, основної кістки, лобної кістки ліворуч, переломів передньої та задньої стінок лобної пазухи ліворуч з переходом на дах лівої орбіти, переломів виличної кістки ліворуч та виличної відростку лобної кістки, переломів всіх стінок гайморової пазухи ліворуч, перелому нижньої щелепи ліворуч, гемосинусу лівої гайморової пазухи, основної кістки та гратчастої кістки ліворуч, синців в обох пароорбітальних областях, крововиливу в склеру лівого ока, численних саден лобної та виличної області, а також підборіддя, закритого внутрішньо-суглобового перелому виростку лівої великогомілкової кістки, закритого перелому лівої великогомілкової кістки в проекції гомілковостопного суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_13 , керуючи транспортним засобом - автобусом «Mercedes Benz» р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.2.9 (а) та п. п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
- п. 2.9 (а) «Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їду перешкоди», невиконання якого, перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, представника цивільного відповідача та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора, потерпілого, його представника, цивільного позивача ОСОБА_9 та його представника, які заперечували щодо задоволення вказаних апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом, а також думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі; обставину, що пом`якшує покарання - часткове відшкодування спричиненої шкоди; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_13 у межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є необгрунтованим, оскільки наявність щирого каяття та активного сприяння органам досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення мають бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи.
З вироку суду вбачається, що з боку обвинуваченого ОСОБА_13 у ході судового розгляду провадження було відсутнє щире каяття, яке виявляється у тому, що особа визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що сталася, тоді як він дій, які б свідчили про щире каяття не вчиняв. При цьому суд правильно не врахував як обставину, що пом`якшує покарання також активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки воно полягає у наданні особою будь-якої допомоги органам дізнання або досудового слідства в установленні невідомих їм обставин справи, тоді як ОСОБА_13 , діючи в межах свого захисту, заперечував окремі обставини вчинених ним дій, вину визнав частково, що не свідчить по будь-яке сприяння розкриттю злочинів та щире каяття у його вчиненні.
Доводи обвинуваченого про те, що він вчинив злочин, який відноситься до злочинів, вчинених з необережності, після ДТП не залишив місце пригоди, допомагав лікарям здійснювати першу медичну допомогу, відвідував потерпілого в лікарні та надавав матеріальну допомогу, а також, що він має постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки та має намір відшкодувати завдану потерпілим шкоду не є обставинами, які можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, та з урахуванням обставин справи, а саме те, що ОСОБА_13 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, своїми діями грубо порушив вимоги ПДР, внаслідок чого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.
Твердження обвинуваченого про те, що він перебуває на обліку у сімейного лікаря та лікаря-нарколога, страждає на певні хвороби колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами провадження, при цьому, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого щодо пом`якшення покарання не підлягає задоволенню.
Крім того, колегія суддів вважає, що обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення обвинуваченим не наведено, а тому підстави для застосування до ОСОБА_13 ст.75 КК України відсутні.
Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
З матеріалів провадження вбачається, що автомобіль «Mercedes Bens», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АР/8278463, виданий ПрАТ УПСК (а.п.60 т.2), однак, ця страхова компанія не була залучена до участі у справі, а сам позивач про вказану страхову компанію нічого не зазначив у позовній заяві.
З урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної шкоди, чи мало місце звернення до страховика.
Такий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року; постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року, справа № 753/11069/16-ц; постанова Верховного Суду від 27.03.2021 року, справа №523/3212/19; постанова Верховного Суду від 05.08.2021 року, справа № 523/13774/18).
Відповідно до п. 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.07.2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового - відмови в позові ОСОБА_7 .

Разом з цим вимога представника цивільного відповідача щодо скасування вироку в частині стягнення з ПВСП СТО Карлссон на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження її спричинення, не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши тривалість душевних страждань потерпілого, у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що підтверджується встановленими обставинами кримінального провадження, що не оскаржуються жодним з учасників кримінального провадження, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 15 000 грн, що відповідає вимогам розумності і справедливості, у зв`язку з чим доводи представника цивільного відповідача щодо відсутності доказів та скрутного матеріального становища ПВСП СТО Карлссон є безпідставними.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.261 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, а тому оскільки потерпілий ОСОБА_9 не отримав тілесні ушкодження та заявляв про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із пошкодженням майна, тому залучення страхової компанії у цьому випадку чинним законом не передбачено.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Оскільки страхова компанія ПрАТ УПСК на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні, та потерпілий ОСОБА_7 у позовній заяві про неї нічого не зазначив, то рішення суду про стягнення завданої у результаті ДТП шкоди лише з ПВСП СТО Карлссон є необгрунтованим, а тому у задоволенні позову ОСОБА_7 слід відмовити через передчасність та пов`язану із цим необґрунтованість позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПВСП СТО Карлссон - адвоката ОСОБА_11 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_13 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_13 та ПВСП СТО Карлссон - скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4