Справа № 946/4382/21
Провадження № 1-кп/946/503/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

05 жовтня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Татарбунари Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисниці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

інші учасники судового провадження: потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , представник служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради ОСОБА_19 , представник уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_20 .

Усі потерпілий, законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та представник уповноваженого підрозділу органів Національної поліції у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином (окрім потерпілого ОСОБА_9 ), що підтверджується довідками про доставку судових повісток про виклик до суду, розписками потерпілої ОСОБА_12 та представника відділу ювенальної превенції Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про отримання судового виклику та повідомлення відповідно. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілих не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд згідно ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) дійшов висновку про можливість його проведення без їх участі. Крім того, судом неодноразово вживалися належні та розумні заходи щодо повідомлення потерпілого ОСОБА_9 , однак з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з відсутністю адреси, що зазначена в обвинувальному акті як місце його проживання, судова повістка про його виклик до суду була повернута неврученою. Також, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 на час судового провадження досяг сімнадцятирічного віку та у нього є захисник, суд не визнає необхідною участь його законного представника у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з чим згідно ч. 2 ст. 488 КПК суд вважає за можливим провести його без участі законного представника. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 496, ч. 1 ст. 500 КПК участь представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції не є обов`язковою.

Суть питання, що вирішується
1.Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області07 червня 2021 року, ухвалою від 08 червня 2021 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

Встановлені судом обставини
2.У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
3.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

4.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

5.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

6.Концепт належної правової процедури є одним із найзагальніших і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності. В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
7.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК.

8.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

9.Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.
10.Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

11.При цьому, як зазначив Верховний Суд України у п. 2 постанови від 24.11.2016 р. у справі №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

12.Також у п. 7 зазначеної постанови Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Такого ж підходу дотримується і Верховний Суд, що вбачається, зокрема, з його постанови від 21.04.2021 р. у справі № 295/12923/19.
13.Тому з урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт не тільки має формально містити вказані положення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, а й вони мають бути взаємопов`язаними між собою для того, щоб мати можливість співставити їх та надати їм належну оцінку під час судового розгляду, а також для реалізації права на захист.

14.Крім того, правова кваліфікація кримінального правопорушення має відповідати не тільки посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а й змісту формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, бо, як вказав Верховний Суд України та, в подальшому, і Верховний Суд, правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

15.Вказане також дає підстави для висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення мають містити дані щодо елементів складу кримінального правопорушення, у тому числі щодо об`єктивної сторони відповідно до правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

16.Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення не відповідають зазначеним в обвинувальному акті правовим кваліфікаціям кримінальних правопорушень, що унеможливлює дослідження їх обставин під час судового провадження, їх співставлення між собою та кримінально-правову оцінку.

17.Так, правова кваліфікація кримінальних правопорушень за обвинуваченням ОСОБА_4 за першим, третім, сьомим восьмим епізодам зазначена в обвинувальному акті за ч. 2 ст.185 КК за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за другим, четвертим шостим епізодам за ч. 2 ст. 185 КК за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

18.Однак, в обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та у формулюванні обвинувачення за першим восьмим епізодам обвинувачення не зазначені об`єктивні сторони кримінальних правопорушень, у скоєнні яких ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються, у відповідності до диспозиції ч. 2 ст. 185 КК, за якою їх дії кваліфіковані, що дало б змогу співставити виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією цих же кримінальних правопорушень з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що зазначені в обвинувальному акті. Натомість, слідчий обмежився зазначенням лише обставин щодо демонтування обвинуваченими певних частин транспортних засобів, а яким саме чином вони діяли відкрито чи таємно та чи викрадали вони, взагалі, чуже майно в обвинувальному акті не зазначено.

19.Тобто ані виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, ані формулювання обвинувачення по вказаним епізодам обвинувачення взагалі не містять відомості про об`єктивну сторону кримінальних правопорушень відповідно до диспозицій частини статті, за якою стороною обвинувачення надана кримінально-правова оцінка дій обвинувачених.

20.Таким чином, в обвинувальному акті по вказаним епізодам обвинувачення зміст формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються, не відповідають наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації цих кримінальних правопорушень.

21.З урахуванням висновків Верховного Суду України та Верховного Суду про те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, то наведення ознак кримінальних правопорушень лише в правовій кваліфікації без зазначення у викладі фактичних обставин та у формулюванні обвинувачення в чому саме вони полягали робить обвинувачення неповним та неконкретним, оскільки унеможливлює дослідження обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в суді та їх співставлення з наданою кримінально-правовою оцінкою, а також перешкоджає реалізації права на захист.

22.Таким чином, особою, яка складала обвинувальний акт, не повно та не конкретно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, що не дає змогу співставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що зазначена в обвинувальному акті. Ці висновки суду повністю відповідають усталеній судовій практиці, викладеній, зокрема, в ухвалах Одеського апеляційного суду від 23.06.2020 р. у справі №502/1995/19 та від 08.06.2021 р. у справі №946/3299/21.

23.Вказані обставини роблять обвинувачення неповним, неточним та неконкретним, що перешкоджає призначенню судового розгляду, оскільки не зрозуміло, яке обвинувачення слід розглядати, а також від якого обвинувачення слід захищатися стороні захисту.

24.Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаної невідповідності формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин правовій кваліфікації суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

25.У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

26.Практика Європейського суду орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

27.Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

28.Так, у вказаній справі Європейський суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

29.Отже, з урахуванням того, що неповнота, неточність та неконкретність обвинувачення знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

30.Крім того, п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Суд звертає увагу на те, що наведена норма КПК є імперативною, отже правильність зазначення відомостей про місце проживання потерпілого є так само важливо, як і правильність зазначення відомостей про його прізвище, ім`я та по батькові. Отже, будь-які помилки чи неточності у зазначені відомостей про потерпілого унеможливлює судове провадження, оскільки позбавляє можливості особу, яка дійсно є потерпілою від кримінального правопорушення, реалізувати свої процесуальні права, визначені КПК. Також імперативна вимога наведеного п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК щодо зазначення анкетних відомостей кожного потерпілого, у тому числі щодо місця його проживання, упереджує випадки зловживання з боку сторони обвинувачення щодо зазначення дійсних та вірних відомостей про нього.

31.Але в порушення вимог наведеного п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК в обвинувальному акті зазначені недостовірні анкетні відомості потерпілого ОСОБА_9 , оскільки не вірно зазначене його місце проживання. Так, місцем проживання зазначене: АДРЕСА_5 . Однак, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку судова повістка не була вручена та повернута, у зв`язку з відсутністю вказаної адреси.

32.При цьому суд звертає увагу на те, що зазначене свідчить на неналежне виконання вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК при складанні обвинувального акту, та подальший його розгляд призведе до порушення основоположного принципу кримінального провадження забезпечення права потерпілого на захист порушених кримінальним правопорушенням прав, перешкоджатиме проведенню судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК, та, як наслідок, унеможливить ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

33.Більше того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

34.Враховуючи, що вжитими судом належними та розумними заходами щодо повідомлення потерпілого ОСОБА_9 , не вдалося його повідомити про дату, час і місце судового засідання, то здійснення судового розгляду є неможливим з урахуванням положень наведеного п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК.

35.Також, згідно п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Однак, в порушення вказаної норми, в обвинувальному акті загальний розмір завданої кримінальними правопорушеннями шкоди не відповідає загальній сумі, визначеній за кожний епізод окремо. Так, в обвинувальному акті загальний розмір шкоди зазначений у сумі 19 641,07 грн., тоді як шкода, зазначена за кожний епізод окремо, у сумі дорівнює 20 459,23 грн.

36.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на цій стадії судового провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

37.Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, зокрема п.п. 3, 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.

38.Клопотань про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження не надійшло, у зв`язку з чим вони підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК, повернути прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування, залишити без змін.

3.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

4.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1