Справа № 944/5315/21
Провадження №1-кп/944/1057/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.12.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворів кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659 від 01.07.2021, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рясне-Руське, Яворівського району, Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, який не працює, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 30.06.2021 приблизно о 23:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись по вул. Володимира Великого, 2, в с. Рясне-Руська Львівського району Львівської області, являючись особою, яка використовує транспортний засіб, а саме автомобіль марки «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , на законних підставах, тобто є відповідальним за експлуатацію зазначеного транспортного засобу, достовірно знаючи, що малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є водієм, оскільки не отримував посвідчення водія та не мав права на керування транспортним засобом, допустив малолітнього ОСОБА_7 до керування транспортного засобу - автомобіля марки «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , який 30.06.2021 року приблизно о 23:35 год. розпочав рух зазначеним автомобілем.
В подальшому малолітній ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «BMW 525», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Озерній у с. Рясне-Руське Львівського району Львівської області в напрямку до м. Львова не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, та в подальшому на ліве по напрямку його руху узбіччя, після чого з`їхав у к`ювет внаслідок чого відбулася дорожньо- транспортна пригода, а саме виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги, в результаті чого малолітній ОСОБА_7 загинув на місці події.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, будучи особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 287 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також зазначив, що дуже шкодує про вчинене, просив вибачення в потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що до обвинуваченого жодних претензій не має, не заперечувала щодо призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного із позбавленням волі.
Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченого також не оспорюють фактичних обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.
В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях обвинуваченого та потерпілої, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, а саме у допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, будучи особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть малолітнього, доведена повністю.
Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, суворо дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, тяжкі наслідки та те, що злочин є необережним, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, судом визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Крім цього, суд враховує і думку потерпілої ОСОБА_6 , яка не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, претензій до останнього не має.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.287 КК України. Підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкціями статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 суд не знаходить.
Крім цього, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що при призначенні покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Витрати за проведення експертизи в даному кримінальному провадженні на підставі ст.124 КПК України підлягають відшкодуванню з обвинуваченого в користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз, загальний розмір яких становить 2574,3 грн.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 повернути власнику.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1