КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000916 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України, за апеляційними скаргами представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , прокурора відділу забезпечення обвинувачення у регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури міста Києва ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин Російської Федерації, який зареєстрований та тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,
ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Грозний, Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий,
кожний, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправданий у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурорів ОСОБА_13
ОСОБА_14
представників потерпілого ОСОБА_9
ОСОБА_15
захисників ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_12
перекладачів ОСОБА_18
ОСОБА_19
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 - кожний - визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправданий у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України
За результатами розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 .

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить:
- дослідити докази: допитати потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , дослідити всі письмові докази, переглянути всі СД-диски із записами камер відеоспостереження «Безпечне місто», що за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2; відеозапис від 30 квітня 2018 року, зафіксований на камерах зовнішнього спостереження БЦ «Арена Сіті», що за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2; відеозапис з камери відеоспостереження від 18 травня 2018 року, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг до БЦ «Арена Сіті» зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві; відеозапис від 1 травня 2018 року, зафіксований потерпілим ОСОБА_24 за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, протокол огляду місця події від 30 квітня 2018 року за адресою: м. Київ, площа Бессарабська, 2; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_10 від 1 травня 2018 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20 червня 2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 від 19 липня 2018 року, висновки експертів № 787/е від 27 серпня 2018 року, № 987/е від 27 серпня 2018 року, протокол перегляду відеозапису з камер відеоспостереження «Безпечне місто», що за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2, протокол перегляду відеозапису від 30 квітня 2018 року, зафіксованого на камерах зовнішнього спостереження БЦ «Арена Сіті», що за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2, протокол перегляду відеозаписів з камери відеоспостереження від 18 травня 2018 року, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг до БЦ «Арена Сіті» зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві, протокол перегляду відеозапису від 1 травня 2018 року, зафіксованого потерпілим ОСОБА_24 , що за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2;
- вирок суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 винуватими за ч.2 ст.296 КК України та призначити покарання:
- ОСОБА_6 та ОСОБА_25 у вигляді 3 років обмеження волі кожному. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком З роки та покласти обов`язки, визначені п. 1, 2 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- ОСОБА_12 у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком З роки та покласти обов`язки, визначені п. 1, 2 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що за результатами розгляду кримінального провадження суд ухвалив незаконний виправдувальний вирок всупереч нормам матеріального права, без дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, не навівши належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, прокурор зазначає про те, що є помилковими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, висновки суду про відсутність у прокурора ОСОБА_26 та слідчої ОСОБА_27 відповідних повноважень у вказаному кримінальному провадженні, здійснення дій, передбачених ст. 290 КПК України, неуповноваженою особою, і, як наслідок, визнання всіх доказів, зібраними органами досудового розслідування, не допустимими, а також відсутність у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 статусу обвинувачених у зв`язку з тим, що обвинувальний акт складений та затверджений не уповноваженими особами. Прокурор зазначає, що чинний КПК України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що ч. 3 статті 110 КПК України передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Відомості про те, які слідчі ведуть досудове розслідування і які прокурори здійснюють процесуальне керівництво, були внесені в Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також відображені у відповідних процесуальних рішеннях, що були викладені у формі постанов. Тривале проведення досудового розслідування, використання слідчими та прокурорами ресурсів своїх органів та інші фактори провадження свідчать про те, що розслідування і процесуальне керівництво цими особами проводилося за відповідними рішеннями керівників. Наведена позиція відображена у постанові Кримінального касаційного суду Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі № 490/10025/17 та є обов`язковою, у т.ч. для Шевченківського районного суду м. Києва. Як зазначив прокурор, законодавець у ч. 3 ст. 9 КПК України передбачив, що при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. За таких обставин, на думку прокурора, посилання суду на Положення про порядок ведення ЄРДР є неспроможним та нездатне обґрунтувати необхідність обов`язкового прийняття процесуального рішення у формі постанови у випадках, не визначених чинним КПК України.
Окрім того, апелянт зазначає, що судом ухвалене суперечливе рішення щодо відсутності статусу обвинувачених у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , оскільки під час підготовчого засідання суд не вбачав перешкод для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000916 відомості щодо якого внесені до ЄРДР від 14 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_28 про повернення обвинувального акту прокурору, а також не встановив підстав для закриття кримінального провадження та суттєвих порушень вимог КПК України. З огляду на наведений вище правовий висновок Верховного Суду, на думку прокурора, не було таких підстав та порушень і на момент ухвалення судового рішення по суті обвинувачення.
Окрім того, з посиланням на положення ч. 1 ст. 37 КПК України, положення ч. 1-3 ст. 214 КПК України, апелянт вказує на те, що із наведених правових норм вбачається імперативна вимога визначення керівником органу досудового розслідування слідчого, уповноваженого на проведення досудового розслідування в рамках розпочатого кримінального провадження, та визначення прокурора - керівником відповідно органу прокуратури, після початку досудового розслідування. В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що постановою заступника начальника СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_29 про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року визначено групу слідчих у складі: старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_30 (призначено старшим групи слідчих), слідчих ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , старшого слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , старшого слідчого ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_42 . Постановою першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_43 від 1 травня 2018 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року у складі: прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_44 (визначено старшим групи прокурорів), ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 . У подальшому, постановою заступника начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві начальника слідчого управління полковника поліції ОСОБА_48 від 8 травня 2018 року створено групу слідчих у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року у складі: старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 (визначено старшим групи слідчих), старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , старшого слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_30 , слідчих ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , старшого слідчого ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_42 . Постановою першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_72 від 7 травня 2018 року про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року призначено групу прокурорів у складі: прокурорів відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_26 (визначеного старшим групи прокурорів), ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , прокурорів Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_44 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 . Отже, на переконання апелянта, з наведеного вище вбачається, що у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року з винесенням відповідних постанов створено групи слідчих та прокурорів. У подальшому, постановою начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури м. Києва ОСОБА_87 про виділення матеріалів в окреме провадження від 14 вересня 2018 року, виділено з кримінального провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року в окреме провадження матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України, та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000916. Також прокурор зазначає, що норми ст. 217 КПК України, які регулюють питання об`єднання та виділення матеріалів досудового розслідування, імперативних норм про створення нової групи слідчих/прокурорів після об`єднання/виділення матеріалів кримінального провадження не містять, а ч. 7 ст. 217 КПК України вказує, що днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали. Зважаючи на викладене, прокурор зазначає, що днем початку досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а саме 30 квітня 2018 року в рамках кримінального провадження №0004974. А тому, на переконання прокурора, рішення суду про відсутність повноважень слідчого ОСОБА_27 та прокурора ОСОБА_26 в рамках кримінального провадження №0000916 від 14 вересня 2018 року не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі. Окрім того, на думку апелянта, відсутність постанови у виділеному кримінальному провадженні про визначення певного слідчого або прокурора саме по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень, оскільки КПК України, зокрема ст. 217 КПК України, не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням виділених матеріалів кримінального провадження, викладалося у формі постанови, а тому суд не вправі додавати до тексту закону не висловлену в ньому вимогу. Прокурор вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання конкретного питання (зокрема, згадки про необхідність нової постанови про створення групи слідчих/прокурорів у виділених матеріалах кримінального провадження) означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у виділених матеріалах кримінального провадження. Посилання суду на частину 3 статті 110 КПК , на переконання прокурора, не стосується спірних правовідносин, а лише регулює загальний обсяг та способи оформлення рішення слідчого/прокурора за результатами проведення тих чи інших процесуальних дій при проведенні досудового розслідування, вже після початку його здійснення.
Крім того, прокурор переконаний, що не заслуговують на увагу та є такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального закону посилання суду на те, що обвинувальний акт, згідно якого висунуте обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , 28 вересня 2018 року було складено слідчим ОСОБА_27 та затверджено прокурором ОСОБА_26 , які не мали повноважень у кримінальному провадженні, а тому висунення обвинувачення в межах кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року здійснено не було, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 не набули статусу обвинувачених. Прокурор, з посиланням на положення ч. 2 ст. 42 КПК України, вважає, що виправдання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 внаслідок відсутності у них статусу обвинувачених є нелогічним і незаконним.
Також прокурор зазначає, що в основу виправдувального вироку суд першої інстанції поклав показання обвинувачених щодо обставин, за яких розпочалися досліджувані в суді події, та серед іншого, посилаючись на наданий захистом відеозапис. При цьому, на думку прокурора, суд упереджено стверджує, що саме потерпілий, керуючи автомобілем, завадив змінити смугу руху автомобілю під керуванням одного з обвинувачених, та, використовуючи невідомі спеціальні знання та неназвану методику, всупереч висновку експерта № 23689/188-52 від 4 березня 2019 року, зумів побачити з відеозапису, що автомобіль під керуванням потерпілого, начебто, прискорив рух та ще й визначив мету такої дії, щоб не дозволити автомобілю обвинувачених змінити смугу руху. За таких обставин прокурор вважає, що суд надав перевагу стороні захисту та виявив упередженість до сторони обвинувачення, а також дійшов висновку, що оскільки саме потерпілий змусив обвинувачених зупинити транспортний засіб, то, на думку суду, обвинувачені попередньо не створювали аварійної ситуації. На переконання прокурора, місцевий суд незаконно наполягає, що оскільки ОСОБА_6 не притягнутий до адміністративної відповідальності за створення аварійної ситуації, то такої ситуації він не створював. Апелянт переконаний, що місцевий суд незаконно надав перевагу доказам захисту перед доказами обвинувачення, про що також, на думку прокурора, свідчить те, що показання свідків ОСОБА_88 і ОСОБА_89 суд аналізує на предмет критики обвинувачення, проте, показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ОСОБА_90 щодо надання первинної медичної допомоги потерпілому вважає такими, що не заслуговують жодної уваги.
Окрім того, прокурор зазначає, що всупереч вимогам ст. 10, 56, 325, 364 КПК України суд не надав потерпілому слово в дебатах. На думку прокурора, не бажаючи почути доводи потерпілого, суд обмежився виступами представників ОСОБА_10 . Однак, право потерпілого брати участь в дебатах було грубо порушено, а виступ представників потерпілого жодним чином не може обмежувати потерпілого у можливості донести свою позицію до суду, спробувати переконати у своїй правоті.
На переконання прокурора, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства суд ухвалив незаконне рішення по суті обвинувачення, незаконно відкинувши всі докази обвинувачення, штучно надавши перевагу доказам захисту, а тому прокурор вважає, що висновки суду щодо оцінки фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення не ґрунтуються на досліджених належних та допустимих доказах.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в судовому засіданні дослідити такі матеріали справи: копію обвинувального акту в кримінальному провадженні № 00004974 щодо ОСОБА_20 ; клопотання про допит ОСОБА_20 ; журнал судового засідання від 5 червня 2020 року; заяву ОСОБА_28 про відмову ОСОБА_20 від дачі показань; клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження; копію висновку судово-медичної експертизи № 352/18 від 7 березня 2019 року з супровідним листом Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України; копію листа Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 384/3 від 24 лютого 2020 року; клопотання про допит свідків від 26 червня 2020 року; довідку секретаря судового засідання про неактуальність контактного номеру телефону; постанову про призначення групи прокурорів від 7 травня 2018 року; постанову про створення групи слідчих від 8 травня 2018 року; доручення про виділення матеріалів в окреме провадження від 18.08.; журнал судового засідання від 5 березня 2020 року; клопотання про відвід судді ОСОБА_91 від 5 березня 2020 року; повідомлення про повторну участь судді ОСОБА_92 в розгляді справи; ухвалу про відмову у задоволенні відводу; заяву про відвід судді ОСОБА_91 від 5 червня 2020 року; ухвалу від 9 квітня 2020 року; лист суду до Адміністрації Державної прикордонної служби України; лист-відповідь Державної прикордонної служби України суду; заяву про відвід та клопотання про відкладення судового засідання з додатками і доказами відправки/отримання цих документів судом від 15 червня 2020 року; ухвалу про відмову у задоволенні відводу; журнал судового засідання від 31 січня 2020 року; клопотання про відвід представника потерпілого ОСОБА_93 ; ухвалу про відвід представника потерпілого ОСОБА_93 .
В обґрунтування апеляційних вимог представник потерпілого посилається на те, що з оскаржуваним вироком неможливо погодитись з огляду на те, що обставини справи досліджені неповно, висновки суду не відповідають обставинам справи, в той же час в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому були заявлені відводи, які, на думку представника потерпілого, були обґрунтованими та підлягали задоволенню, а їх розгляд здійснювали судді, участь яких в цьому кримінальному провадженні виключається на підставі ч. 1 ст. 76 КПК України.
Окрім того, представник потерпілого зазначає про те, що 16 березня 2020 року було заявлено клопотання про допит ОСОБА_20 , якому 1 травня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України. Станом на дату подачі клопотання обвинувальний акт щодо ОСОБА_20 був направлений до суду. Оскільки ОСОБА_20 був одним із активних учасників подій, допит свідка був необхідний для забезпечення повноти судового розгляду. Вказане клопотання було задоволено. Проте, ОСОБА_20 не був допитаний під час розгляду справи, оскільки в судове засідання 5 червня 2020 прибув представник ОСОБА_20 - адвокат ОСОБА_28 та подав заяву з проханням прийняти відмову ОСОБА_20 від дачі показань, до заяви додано завірену адвокатом копію заяви ОСОБА_20 про те, що він відмовляється від дачі показань. На переконання представника потерпілого, навіть, якщо ОСОБА_20 бажав відмовитись від надання показань, він мав зробити це особисто, а не через представника, з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів. Представником потерпілого було вказано на недопустимість прийняття відмови від дачі показань не особисто, а через захисника, але суд безпідставно визнав неможливим допит свідка, клопотання про допит якого раніше задовольнив. На переконання представника потерпілого, жодна з підстав для визнання неможливим допиту ОСОБА_20 на момент прийняття відповідного рішення судом не існувала, оскільки станом на 5 червня 2020 року він був живим, відомості про його хворобу у справі відсутні, і про це ОСОБА_20 нікого не повідомляв. В судове засідання він не з`явився, тому, на думку представника потерпілого, п. 2 статті 97 КПК України застосований бути не може. Його місцезнаходження було відоме, що підтвердив його адвокат. В даному випадку, як вважає апелянт, суд формально задовольнив клопотання представника потерпілого про допит свідка, проте, не допитав його, порушивши принцип безпосередності дослідження доказів і порядок визнання неможливим допиту особи.
Окрім того, апелянт зазначає що суд відмовив у задоволенні клопотання, поданих представником потерпілого, про долучення до матеріалів справи - копії висновку судово-медичної експертизи № 352/18 від 7 березня 2019 року, яким встановлено завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та копію листа ГБ СМЕ МОЗ України № 384/3 від 24 лютого 2020 року з тих підстав, що вказані документи не були розкриті стороні захисту. Однак, на думку апелянта, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону. Так, представник потерпілого зазначає, що кримінальне провадження, з якого було виділено провадження відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва. Кримінальні провадження розглядають окремо. 24 вересня 2018 року судом у вказаному провадженні призначено повторну судово-медичну експертизу та доручено її проведення експертам Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. В результаті проведення зазначеної судово-медичної експертизи Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України складено висновок судово-медичної експертизи № 352/18 від 7 березня 2019 року, яким встановлено завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Представник потерпілого акцентує увагу на тому, що ст. 290 КПК України не передбачає обов`язку потерпілого розкривати сторонам кримінального провадження матеріали, і, цей висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення у постанові від 12 лютого 2019 року у справі 523/20784/14-к. При цьому апелянт вказує на те, що докази, які були важливі для повноти судового розгляду справи, створені після розкриття стороні захисту матеріалів справи та стосувались предмету доказування. На думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято докази представника потерпілого на тій підставі, що вони не були розкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Крім того, представник потерпілого в апеляційній скарзі наголошує на тому, що в судовому засіданні 26 червня 2020 року представником потерпілих було заявлено декілька клопотань, спрямованих на перевірку обставин отримання доказів по справі, про недопустимість яких на той момент вже встиг заявити захисник. Мова йшла про виклик слідчого, оперативного співробітника та оператора. Допит цих осіб мав на меті усунути сумніви в законності доступу до відеозаписів з місця події. На думку представника потерпілого, суд формально підійшов до встановлення обставин справи і безпідставно відхилив клопотання представника потерпілого, спрямоване на перевірку процесуальних джерел доказів сторони обвинувачення. Крім того, на переконання представника потерпілого, штучне обмеження судом обсягу обставин, що підлягають дослідженню за клопотанням представника потерпілого, свідчить про неповноту судового розгляду та суперечить вимогам ч. 6 ст. 22 КПК України.
Окрім того, представник потерпілого вказує на те, що в судовому засіданні 26 червня 2020 року на етапі доповнень представниками потерпілого заявлено ряд клопотань, всі з яких суд відхилив, але у випадку їх задоволення суд не перейшов би до дебатів 26 червня 2020 року, а відклав би судове засідання для виклику свідків. Представники потерпілого просили про перерву в судовому засіданні задля прибуття потерпілого, який міг би виступити та пояснити свою позицію від першої особи. Проте суд відмовив в оголошенні перерви для виклику потерпілого, пославшись на той факт, що потерпілий повідомлений у встановленому законом порядку про судове засідання. Проте, як зазначає апелянт, в судовій справі відсутні докази належного повідомлення потерпілого про судове засідання 26 червня 2020 року. На сторінці 27 т. 6 судової справи знаходиться довідка секретаря судового засідання без дати, в якій вказується про те, що 18 травня 2020 року за номером телефону НОМЕР_1 не вдалось сконтактувати з потерпілим та повідомити його про судове засідання. Наступне судове засідання після дати цього повідомлення мало відбутись 5 червня 2020 року. На переконання апелянта, суд не спромігся повідомити потерпілого про дату і час судового засідання іншим чином. Так, обвинуваченим, поряд з викликом телефоном, направлялись виклики засобами поштового зв`язку. Доказів спроб здійснення виклику потерпілого іншим чином, ніж телефоном, матеріали справи не містять. Секретар же мала намір викликати потерпілого в судове засідання на 5 червня 2020 року, коли про повідомлення потерпілому про дату засідання 26 червня 2020 року в матеріалах справи нічого немає. На думку представника потерпілого, наявна в матеріалах справи довідка, складена секретарем, не є належним підтвердження отримання потерпілим повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом в розумінні ст. 136 КПК України, оскільки в ній прямо сказано, що секретар спілкувався з іншою особою. Представник потерпілого акцентує увагу на тому, що потерпілий мав намір взяти участь в дебатах та висловити свою позицію. При цьому захисник обвинувачених ОСОБА_16 у своїй промові посилався на пробіли в показаннях потерпілого, заявляв про те, що про завдану потерпілому шкоду відомо лише з цивільного позову, а сам потерпілий про це не свідчив. Тому виступ потерпілого був необхідний для повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи. З посиланням на позицію викладену у Постанові Верховного суду від 26 травня 2020 року у справі №137/265/19, апелянт зазначає, що не виклик у судове засідання для допиту слідчого, експерта та свідка, а також ненадання адвокатам достатнього часу для підготовки до дебатів, дають підстави стверджувати, що суд формально розглянув кримінальне провадження, чим порушив право учасників процесу на об`єктивний, неупереджений розгляд кримінального провадження, а тому, на переконання представника потерпілого, права потерпілого на об`єктивний, неупереджений розгляд справи порушені відмовою в участі в дебатах.
Також апелянт вказує на те, що на початку судового розгляду судової справи № 761/37510/18 суд, відповідно до вимог ст. 342 КПК України, встановлював повноваження учасників, у тому числі прокурорів. На судовому засіданні 20 листопада 2018 року сторону обвинувачення представляв прокурор ОСОБА_26 . Суд влаштували документи, надані прокурором на підтвердження його повноважень, на початку судового процесу. Лише у вироку суд дійшов висновку, що у прокурорів у кримінальному провадженні відсутні повноваження. Проте, в такому випадку суддя не мала б допускати прокурорів до участі у судових засіданнях у зв`язку з відсутністю у них повноважень. Малоймовірно, як вважає апелянт, що потреби кримінального провадження вимагають дублювання у виділеному кримінальному провадженні процесуальних документів, які є в основному провадженні, з урахуванням того, що відомості про те, які слідчі ведуть досудове розслідування і які прокурори здійснюють процесуальне керівництво, були внесені в ЄРДР, і цього, на думку представника потерпілого, достатньо для визнання факту наявності у них повноважень. Такий підхід відповідає практиці Верховного Суду, який наведено в постанові № 490/10025/17 від 19 травня 2020 року. Також, в апеляційній скарзі зазначається про те, що захисник обвинувачених вказував на протилежну практику касаційного кримінального суду, зокрема, викладену у рішенні від 17 червня 2020 року у справі № 754/7061/15. Разом з тим, як зазначає апелянт, Третя судова палата Касаційного кримінального суду не вирішила питання по суті, а лише вказала на суперечність судової практики та передала питання на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Що стосується оцінки недопустимих доказів, то апелянт акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку дійшов висновку, що всі матеріали кримінального провадження, що досліджувались у справі, є недопустимими доказами у зв`язку з відсутністю повноважень слідчого та прокурора, що розкривали сторонам матеріали справи та підписували обвинувальний акт. Незважаючи на це, суд вдався до детальної оцінки цих недопустимих доказів, хоча відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Також в апеляційній скарзі наголошується на тому, що в ході розгляду судової справи були встановлені підстави для відводу судді ОСОБА_94 . У зв`язку з цими фактами представниками потерпілого двічі заявлялись відводи головуючому судді. Так свою заяву адвокат ОСОБА_95 мотивував тим, що 28 лютого 2020 року він був залучений до провадження як представник потерпілого та заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не був знайомий з матеріалами справи. Однак, суддя відмовила у задоволенні його клопотання, вживши при обґрунтуванні свого рішення формулювання, які, на його думку, допускають виникнення сумнівів щодо її неупередженості, оскільки вона вдалась до недоречних висловлювань на його адресу, подекуди навіть образливих. Представник потерпілого наголошує на тому, що клопотання про відвід розглядалось суддею ОСОБА_96 , який 10 березня 2020 року відмовив у відводі судді Голуб. Проте, як зазначає апелянта, суддя ОСОБА_97 вже не мав права брати участі у цьому кримінальному провадженні, оскільки він вже брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, де, зокрема, 24 липня 2018 року вирішував питання про продовження досудового розслідування № 0004974 у справі № 761/27391/18. Крім того, на переконання представника потерпілого, сама ухвала про відмову у задоволенні відводу не містить належної аргументації, суддею не оцінено належним чином доводи ОСОБА_98 , а розгляд відбувся без повідомлення останнього, хоча той подав клопотання, в якому просив його повідомити про час і місце розгляду його заяви, а також слушно вказував на неможливість повторної участі в кримінальному провадженні судді ОСОБА_99 . Також, як зазначає апелянт, під час судового засідання 5 червня 2020 року представником потерпілого ОСОБА_9 заявлено клопотання про відвід судді ОСОБА_91 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75 КПК України, і аргументація заяви про відвід полягала у тому, що постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, було вжито небачених до цього обмежувальних заходів. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» до 24 квітня 2020 року було тимчасово заборонено перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства. Судове засідання, призначене на 9 квітня 2020 року, було відкладено через відсутність одного з обвинувачених, який є громадянином Російської Федерації і проживає там. В той же день за ініціативою суду ухвалено судове рішення, яким доводиться до відома службових осіб Державної прикордонної служби України інформація про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 та необхідність його прибуття в судове засідання, яке призначене на 13 год. 24 квітня 2020 року, і, в той же день 9 квітня 2020 року судом направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України ухвалу з поміткою «терміново». Апелянт звертає увагу на тому, що мотивувальна частина цієї ухвали містить в собі завуальований наказ службовим особам та підрозділам Державної прикордонної служби України дозволити перетин кордону іноземцю, всупереч встановленим протиепідемічним заходам. Як зазначає апелянт, згаданим вже розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р дійсно передбачений перелік іноземців і осіб без громадянства, яким дозволено перетинання кордону. За наявною інформацією до жодних з цих категорій обвинувачений не належить. В той же час пунктом 2 цього розпорядження передбачено, що в`їзд в Україну інших категорій іноземців та осіб без громадянства здійснюється за погодженням з Міністерством закордонних справ, але, апелянт переконаний, що тільки особистою зацікавленістю суду можна пояснити необхідність втручання з її боку в діяльність органів виконавчої влади щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. Представнику потерпілого невідомо, щоб під час прийняття цієї ухвали суд узгоджував питання можливості перетину кордону ОСОБА_20 з Міністерством закордонних справи України. Апелянт зауважує на тому, що ухвала суду від 9 квітня 2020 року була постановлена судом з власної ініціативи, за відсутності клопотань сторони захисту, обвинувачення або потерпілого. Ця обставина також, на думку представника потерпілого, свідчить про відступ суду від засад диспозитивності кримінального процесу і рівності його учасників, що може свідчити про зацікавленість судді в його результаті. Крім того, апелянт акцентує увагу на тому, що обвинувачений є громадянином країни, яка за повідомленнями на момент винесення ухвали вийшла на перше місце в Європі за темпами поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, де в день фіксувалось понад 5 тис. нових випадків захворювання. При винесенні ухвали, як зазначає апелянт, суд, вочевидь, не брав до уваги питань, чи дотримується він соціального дистанціювання, чи за місцем його проживання влада дбає про контроль осіб, які мали контакт з хворими на COVID-19, а чи не мав такий контакт сам обвинувачений. На переконання апелянта, вказані обставини дають підстави вважати, що суддя ОСОБА_91 внаслідок власної зацікавленості втрутилась в діяльність органів виконавчої влади, які самостійно забезпечують санітарно-епідемічне благополуччя населення. Апелянт наголошує на тому, що обвинувачений має право на розгляд справи в розумні строки, але жодна норма не зобов`язує суд для досягнення цієї мети ризикувати здоров`ям інших учасників справи. Апелянт зазначає, що за результатами автоматизованого розподілу справи клопотання про відвід потрапило на розгляд до судді ОСОБА_100 , який також вже приймав участь у розгляді кримінального провадження №0004974 на етапі досудового розслідування. Зокрема, він 25 червня 2018 року (до виділення матеріалів щодо трьох обвинувачених) та 20 грудня 2019 року розглядав питання про продовження строку досудового розслідування у судових справах № 761/23693/18 та № 761/48430/19 відповідно, а згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій. Таким чином, суддя ОСОБА_101 не мав права брати участь у розгляді клопотання про відвід судді ОСОБА_94 . На переконання представника потерпілого, суддя ОСОБА_102 відмовив у задоволенні заяви про відвід, не навівши слушних контраргументів. На думку представника потерпілого, поведінка судді в судовій справі № 761/37510/18 очевидно демонструвала прихильність до однієї зі сторін кримінального провадження, що, як вважає апелянт, проявилось у винесенні ухвали з метою забезпечення перетину обвинуваченим ОСОБА_7 кордону 9 квітня 2020 року, відмові представнику потерпілого ОСОБА_103 при вступі в справу в наданні часу на ознайомлення з матеріалами справи, відмові в задоволенні ряду клопотань представників потерпілого.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_16 про відвід представника потерпілого ОСОБА_93 з підстав передбачених п. 3 ч. 2 ст. 78 КПК України, то апелянт акцентує увагу на тому, що ні Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні Правила адвокатської етики не встановлюють прямих заборон щодо надання адвокатом правової допомоги членам своєї сім`ї та близьким родичам. Апелянт вказує на те, що судом застосовано не правильне тлумачення п. 3 ч. 2 ст. 78 КПК України, що призвело до безпідставного відводу представника потерпілого. Крім того, як вказується в апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_16 заявив відвід адвокату ОСОБА_104 31 січня 2020 року. Проте ОСОБА_105 брав участь в судовому розгляді справи під час судових засідань 3 грудня 2019 року та 16 січня 2020 року. ОСОБА_16 в своєму клопотанні послався на статтю про потерпілого ОСОБА_10 на веб-сайті «Вікіпедія», що розташована за відповідним посиланням, яка існувала задовго до 31 січня 2020 року, тобто, гіпотетичні підстави для відводу представника потерпілого ОСОБА_93 існували задовго до судового засідання 31 січня 2020 року.
Також апелянт посилається, що є необгрунтованими висновки суду щодо відсутності в діянні ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки, на думку апелянта, обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про те, що злочин не був направлений конкретно на особу потерпілого, адже, сама по собі поведінка обвинувачених свідчить про неповагу до суспільства і намагання знайти конфлікт з першим ліпшим. Можна припустити, що особа потерпілого, точніше його статус, став «підбуренням» до вчинення злочину, якщо вчинити дії по відношенню до народного депутата, таким чином неповага буде проявлена не тільки до суспільства внаслідок впливу на одну особу, а і через зневагу до всього інституту народовладдя, який є однією з засад українського суспільства. Представник потерпілого вважає, що у ході досудового розслідування і судового розгляду стороною обвинувачення поза розумним сумнівом було доведено, що дії обвинувачених супроводжувались явною неповагою до суспільства, вони вчиняли противоправні дії, перебуваючи в громадському місці у присутності великої кількості сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок, спокій та нормальну життєдіяльність громадян. Апелянт посилається на те, що свідок ОСОБА_106 вказав, що боявся за своє життя і життя своєї дружини, що не може бути викликано виключно сваркою незнайомих осіб. Апелянт наголошує на тому, що відеозаписи з місця подій і показання свідків підтверджують, що обвинувачені обступили потерпілого, перегородили йому вихід із утвореного кола та ображали нецензурною лайкою. ОСОБА_20 своєю правою рукою безпричинно наніс один удар в область щелепи потерпілого, потім безпричинно наніс ще два удари лівою рукою в голову. Коли потерпілий, вирвавшись, відійшов в сторону, ОСОБА_7 схопив його за руки, розвернув в сторону автомобіля та демонстративно штовхнув у спину, нібито, виганяючи з місця події. ОСОБА_12 , знаходячись ліворуч від потерпілого, утримував його за руки, не даючи змоги захищатись, намагався заштовхати у салон автомобіля. Згодом, знаходячись на середині проїжджої частини, обома руками схопив потерпілого і повалив його на асфальтне покриття, завдаючи при цьому тілесні ушкодження, таким чином допомагаючи залишити місце події пану ОСОБА_20 . Апелянт переконаний, що обвинувачені прагнули показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. За таких обставин, на переконання представника потерпілого, немає жодних сумнівів в наявності суб`єктивних та об`єктивних ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, захисники ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_107 подали заперечення, в яких просять вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.
В запереченнях сторона захисту посилається на те, що обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , висунуте неуповноваженою на те особою, оскільки з матеріалів кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , можна з легкістю встановити, що зазначені матеріали не містять постанови про визначення слідчого або групи слідчих саме у цьому кримінальному провадженні. Така постанова не відкривалася стороні захисту в порядку статті 290 КПК України. Не міститься вона ні в реєстрі матеріалів кримінального провадження, який був наданий суду разом з обвинувальним актом, ні в опису матеріалів кримінального провадження, який був долучений прокурором на клопотання сторони захисту. Більш того, як вказано у запереченнях, на клопотання сторони захисту прокурором були долучені всі постанови про створення групи слідчих, які містилися у зазначеному опису. Але всі вони стосуються іншого провадження, а саме провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року. За таких обставин захисники вважають, що ОСОБА_108 не мала повноважень слідчого у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у кримінальному правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 296 КК України, а тому й не мала права складати у цьому провадженні обвинувальний акт. Також, як вказує сторона захисту, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року складений неуповноваженою на те особою, а також затверджений особою, яка не мала на це права. З посиланням на положення статті 291 КПК України, захисника зазначають, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Згідно з приписами ст.ст. 36,110 КПК, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається постановою керівника відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може зазначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , можна встановити, що зазначені матеріали не містять постанови про визначення прокурора або групи прокурорів саме у цьому кримінальному провадженні. Така постанова не відкривалася стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Не міститься вона ні в реєстрі матеріалів кримінального провадження, який був наданий суду разом з обвинувальним актом, ні в опису матеріалів кримінального провадження, який був долучений прокурором на клопотання сторони захисту. Більш того, на клопотання сторони захисту, прокурором були долучені всі постанови про створення групи прокурорів, які містилися у зазначеному опису. Але всі вони стосуються іншого провадження, а саме провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року. А тому, на переконання захисників, прокурор ОСОБА_109 не мав повноважень прокурора у кримінальному провадженні №0000916 від 14 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України, а тому й не мав права затверджувати у цьому провадженні обвинувальний акт. З посиланням на позицію, викладену у постанові колегії Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 488/2433/15, а також правову позицію, викладену у постанові від 17 червня 2020 року колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №754/7061/15, захисники вважаються, що ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 не набули статусу обвинувачених у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року, а, враховуючи те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, то ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , не можуть бути визнані винуватими у скоєнні будь-якого кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, захисники звертають увагу на те, що переклад обвинувального акту на російську мову здійснений з метою висунення обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_12 неуповноваженою на те особою, адже перекладач ОСОБА_110 , підпис якої стоїть під перекладом обвинувального акту, для такого перекладу ні слідчим, ні прокурором не залучалась і про права, обов`язки та відповідальність перекладача згідно з вимогами ст. 68 КПК України їй не повідомлялося. При цьому матеріали кримінального провадження у томі 5 аркуш справи 174 містять тільки постанову про залучення перекладача Мохамед ОСОБА_111 . З огляду на те, що обвинувальний акт російською мовою для обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 перекладений неуповноваженою на те особою, тому обвинувачення вказаним особам фактично не висунуто.
Що стосується обставин кримінального правопорушення, то сторона захисту, з посиланням на диспозицію ст. 296 КК України, а також п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначає про те, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла, а враховуючи те, що в якості ознаки кримінально караного хуліганства особливої зухвалості стороною обвинувачення в обвинувальному акті була використано саме ознака з насильством із завданням потерпілій особі побоїв, а не утруднення руху громадського транспорту, то в цій частині апеляційна скарга прокурора виходить за межі обвинувачення.

Потерпілий, повідомлений про день та час апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не подавав. З огляду на позицію представників потерпілих, які вважали можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого, а також аналогічну позицію інших учасників апеляційного розгляду, колегія суддів, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представників потерпілого, які підтримали вимоги апеляційних скарги, захисників та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши апеляційний розгляд в їх межах, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Так, згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України.
Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.
Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ст. 373 КПК Українивиправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

- вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
- кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
- в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1, 2 ст. 284 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Згідно зі ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Згідно ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, а висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 - кожного невинуватим у вчиненні інкримінованого їм злочину та виправдання кожного з них у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом в оскаржуваному вироку.

Відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, та, всупереч доводам апеляційних скарг, не надавши переваги будь-якому доказу у справі, відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені в судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Як зазначено у вироку, стороною обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме, у тому, що 30 квітня 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 спільно з ОСОБОЮ, досудове розслідування відносно якої проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, перебуваючи на проїзній частині за адресою: площа Бессарабська, 2, в м. Києві, діючи групою осіб, вчинили хуліганство за наступних обставин.
Так, 30 квітня 2018 року приблизно о 17.26 год. ОСОБА_6 , знаходячись за кермом автомобіля марки «Меrsedes-G63» державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, разом з ОСОБА_7 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, рухаючись по бульвару Тараса Шевченка в напрямку Бессарабської площі в м. Києві, порушив п.5.16 Правил дорожнього руху України (у подальшому ПДР України), а саме, зі смуги, з якої дозволений напрямок тільки ліворуч, здійснив рух прямо, після чого, порушуючи п. 9.26 ПДР України, не увімкнув «поворот праворуч», намагався перелаштуватись в середню смугу руху, в якій їхав автомобіль марки «Honda Accord» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_10 , чим створив аварійну обстановку та змусив водія автомобіля «Honda Accord» здійснити екстрене гальмування.
Будучи безпідставно обуреним поведінкою ОСОБА_10 , ОСОБА_6 вибіг з салону автомобіля, за кермом якого він був, знаходячись у громадському місці, у присутності великої кількості сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок, спокій та нормальну життєдіяльність громадян, виражаючи явну неповагу до суспільства, висловлюючи образи у присутності перехожих на адресу водія автомобіля марки «Honda Accord», принижуючи його честь та гідність на очах у перехожих, у грубій формі, наказавши останньому залишити місце події.
У свою чергу, з метою фіксації порушення правил дорожнього руху ОСОБА_10 по спецлінії «102» викликав наряд працівників поліції для складання адміністративного протоколу. В цей час з салону автомобіля марки «Меrsedes-G63» державний номерний знак НОМЕР_2 вийшов ОСОБА_7 , який, підтримуючи ОСОБА_6 та провокуючи подальший конфлікт, грубо порушуючи громадський порядок, використовуючи нецензурну лексику при зверненні до водія автомобіля марки «Honda Accord» у присутності громадськості, наказав ОСОБА_112 поїхати з місця події, при цьому пересів за кермо автомобіля марки «Меrsedes-G63» за для уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_6 .
Вважаючи, що порушник правил дорожнього руху ОСОБА_6 може уникнути адміністративної відповідальності, вийшовши із-за водійського керма, ОСОБА_10 попросив всіх залишатись на своїх місцях, однак, ОСОБА_6 з метою продовження хуліганських дій групою осіб відносно потерпілого та спричинення останньому тілесних ушкоджень, зателефонував знайомим для реалізації свого злочинного наміру, при цьому погрожуючи потерпілому розправою.
Після цього приблизно о 17.32 год. до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приєднався ОСОБА_12 , а приблизно о 17.36 год. на місце події на автомобілі марки «BMW 750Li» державний номерний знак НОМЕР_4 приїхала і ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, які, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, перебуваючи на проїзній частині Бессарабської площі, тим самим тимчасово порушивши рух транспорту крайньої лівої смуги руху, продовжили групою осіб висловлюватися нецензурною лайкою до ОСОБА_10 та висувати до нього вимоги необґрунтованого характеру залишити місце події та свої вимоги щодо складання адміністративного протоколу за порушення ОСОБА_6 ПДР України, всіляко принижуючи та ображаючи його честь і гідність у присутності перехожих громадян та інших водіїв.
Не погоджуючись покидати місце події, ОСОБА_10 висловив свою чітку позицію дочекатись приїзду працівників поліції. Після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, почали провокувати відкритий конфлікт із застосуванням фізичного насильства, в ході якого ОСОБА, досудове розслідування відносно якої проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, своєю правою рукою безпричинно наніс один удар в область щелепи ОСОБА_10 , від якого останній відчув різкий біль та втратив рівновагу. В цей же час ОСОБА_12 , знаходячись ліворуч від ОСОБА_10 , утримав потерпілого за руки, не даючи йому змоги захищатись, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , обступивши його, перегородили вихід із утвореного ними кола та продовжували ображати нецензурною лайкою.
Вирвавшись, ОСОБА_10 відійшов у сторону узбіччя, де до нього підійшов ОСОБА_7 та, схопивши його за руки, розвернув в сторону автомобіля та демонстративно штовхнув у спину, нібито, виганяючи з місця події. В цей же час ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, діючи спільно та узгоджено з іншими співучасниками злочину, безпричинно наніс ОСОБА_10 ще два удари лівою рукою в голову, а ОСОБА_12 намагався заштовхати ОСОБА_10 у салон автомобіля потерпілого.
У подальшому приблизно о 17.39 год. хуліганські дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБИ, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, припинені проїжджаючим повз місце події водієм автомобіля, яка висловила вимогу їх припинити, повідомивши, що ОСОБА_10 є Народним депутатом України та журналістом.
Після отримання вказаної інформації, усвідомлюючи настання можливих наслідків, ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля «Меrsedes-G63» державний номерний знак НОМЕР_2 та поїхав з місця події в напрямку вул. Хрещатик в м. Києві. ОСОБА_6 з місця вчиненні кримінального правопорушення пішов у невідомому напрямку, а ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, побіг через ТРЦ «Арена Сіті» з метою уникнення відповідальності.
В свою чергу ОСОБА_10 , намагаючись наздогнати ОСОБУ, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, для подальшої передачі останнього працівникам поліції, побіг за ним через ТРЦ «Арена Сіті» в напрямку вул. Скоропадського в м. Києві, де о 17.43 год. ОСОБА_12 , продовжуючи хуліганські дії та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, знаходячись на середині проїжджої частини вул. Скоропадського у м. Києві, обома рукам схопив ОСОБА_10 і повалив його на асфальтне покриття, завдаючи при цьому тілесні ушкодження, таким чином, допомагаючи ОСОБІ, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, залишити місце злочину та уникнути кримінальної відповідальності. У подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли у невідомому напрямку.
В результаті злочинних дій у ОСОБА_10 виявлено комплекс ушкоджень, а саме розлогі синці в лівій щічно-нижньощелепній ділянці, садна неправильно-овальної та подовженої форми в заднє-тім`яній ділянці практично по середній лінії, на лівій заднє-боковій поверхні шиї, в нижній третині косо-горизонтально, розлогі синці з переходом на передню та ліву бокову поверхню шию, до нижньої третини та зліва в підключичну ділянку, а також перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва.
Вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 стороною обвинувачення кваліфіковано як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, тобто дії, передбачені ч. 2 ст. 296 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин не визнали.
При цьому обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції показав, що в післяобідній час, точну дату не пам`ятає, разом із своїм двоюрідним братом ОСОБА_7 рухались на автомобілі марки «Меrsedes» державний номерний знак НОМЕР_2 по бульвару Т.Шевченка в напрямку площі Бессарабської в крайній лівій смузі руху. Безпосередньо він перебував за кермом автомобіля, а ОСОБА_7 на передньому пасажирському сидінні. Потерпілий рухався на автомобілі марки «Honda Accord» в середній смузі руху. Під час руху будь-яких конфліктних ситуацій з іншими учасниками дорожнього руху, у тому числі і з потерпілим, у нього не виникало. Під час руху в крайній лівій смузі він бачив дорожню розмітку, що дозволяла йому рух прямо та ліворуч, однак, наблизившись до перехрестя з вулицею Хрещатик, він побачив дорожній знак, який не дозволяв рух прямо з крайньої лівої смуги руху, у зв`язку з чим після увімкнення зеленого сигналу світлофора він намагався перелаштуватися у середню смугу руху. Він встигав перелаштуватися в середню смугу руху, так як було місце, однак потерпілий, який рухався позаду в середній смузі руху, прискорив рух, у зв`язку із чим він ( ОСОБА_113 ) вивернув кермо вліво, щоб запобігти зіткненню. Потерпілий принципово його не пропустив, перегородив рух його автомобілю, а потім, вийшовши з автомобіля, став кричати. Як тільки вони вийшли з автомобіля, потерпілий повідомив, що він викликав поліцію. Їх автомобілі зупинилися таким чином, що водійські двері автомобіля потерпілого були на рівні переднього правого колеса його автомобіля. При цьому він ( ОСОБА_113 ) помітив подряпини на водійських дверях автомобіля потерпілого, а тому подумав, що зачепив автомобіль потерпілого. Після цього він з ОСОБА_7 сіли до салону свого автомобіля чекати патрульних. Потерпілий в цей час декілька разів то підходив до них, то відходив, провокував, ставав на поріг автомобіля, просовував голову до салону, виривав водійські двері, намагався із салону автомобіля дістати ключі запалення, погрожував, нецензурно лаявся. На його думку, порушення ним ( ОСОБА_114 ) правил дорожнього руху не мало б викликати таку поведінку потерпілого. Між ним та потерплим був словесний конфлікт, однак, фізичного контакту не було. Він ( ОСОБА_113 ) подумав, що потерпілий викликав патрульну поліцію, оскільки сталося ДТП. Він зателефонував своєму старшому брату ОСОБА_20 . Коли під`їхав брат, то з`ясувалося, що ніякої ДТП немає, потім виникла якась метушня. Деталей він вже на пам`ятає, однак, все зафіксовано на відео. Він не бачив, як і ким завдавалися удари потерпілому. Зазначив, що Особисто він намагався уникати спілкування з потерпілим. Він не звертав уваги на реакцію перехожих, однак впевнений, що потерпілий своєю поведінкою привертав увагу, оскільки поводив себе активно всі 45 хвилин. Йому ( ОСОБА_115 ) не відомо, за яких обставин ОСОБА_12 опинився на місця події. Автомобіль потерпілого ускладнював рух інших транспортних засобів, оскільки зупинився у смузі руху. Автомобіль під його ( ОСОБА_116 ) керуванням руху не заважав, так як опинився поза смугою руху. На момент події він навчався в автошколі, де отримав навики водіння та через тиждень мав отримати посвідчення водія, а його брат ОСОБА_7 мав посвідчення водія.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтримав позицію захисників, вказавши, що у них у країні заведено, що у разі якоїсь пригоди вони звертаються до старшого за віком за допомогою для вирішення будь-якого питання, тому йому не зрозуміло, чому його звернення до брата допомогти з ДТП було розцінено по іншому.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції показав, що наприкінці квітня - початку травня, точну дату не пам`ятає, він разом із ОСОБА_6 , який був за кермом, рухались на автомобілі «Меrsedes» державний номерний знак НОМЕР_2 по бульвару Т.Шевченка в крайній лівій смузі руху. При наближенні до перехрестя з вул. Хрещатик він сказав Ахмеду швидше перелаштовуватись в середню смугу руху, оскільки там утворилось вільне місце для маневру перестроювання. Однак, потерпілий, який рухався на автомобілі «Хонда» в середній смузі руху, почав притискувати їх автомобіль, пришвидшувати рух свого автомобіля та подавати звуковий сигнал. Після цього вони зупинились посередині проїжджої частини, оскільки потерпілий своїм автомобілем заблокував їм рух, при цьому перешкод для руху автомобіля потерпілого прямо не було. Після зупинки потерпілий повідомив, що викликав патрульну поліцію, став пред`являти їм необґрунтовані претензії, в результаті чого виник словесний конфлікт. З їх сторони ніяких конфліктних дій не було. Він ( ОСОБА_7 ) подумав, що ОСОБА_117 дійсно зачепив автомобіль потерпілого. Конфліктна ситуація виникла після того, як ОСОБА_6 став перелаштовуватись у середню смугу руху. До цього в ході їхнього руху ніяких конфліктних ситуацій не було. ОСОБА_117 відійшов у бік, а потерпілий постійно чіплявся до нього ( ОСОБА_7 ) та провокував його на конфлікт, казав, що вони пошкодують, що не знають, з ким вони зв`язались. Коли він ( ОСОБА_7 ) сів на водійське сидіння « ОСОБА_118 », потерпілий шарпав за водійські дверцята, намагався витягти його з автомобіля та забрати ключі. Яким чином та коли опинився на місці події ОСОБА_12 , йому невідомо. Він з ОСОБА_12 розмовляв, але про що, не пам`ятає. Йому відомо, що ОСОБА_117 телефонував ОСОБА_20 . Коли під`їхав ОСОБА_20 , то продовжився словесний конфлікт з потерпілим. Так, як подія відбувалась давно, деталей не пам`ятає, але все зафіксовано на відеозаписі. Він не пам`ятає, чи спілкувався з ОСОБА_20 після його приїзду з приводу ситуації. Момент нанесення удару потерпілому він не бачив, бійки не було. Він ( ОСОБА_20 ), ОСОБА_117 намагались залагодити конфлікт, щоб все швидше припинилось. В якийсь момент присутні на місці події почали переміщатися в його сторону, а потерпілий у цей момент переміщався у напрямку ОСОБА_20 . Потерпілого він не штовхав, лише розвернув його від ОСОБА_20 та відвинув в бік автомобіля «Хонда» під час залагодження конфлікту з метою його припинення. Після того, як конфлікт був вичерпаний, всі розійшлися, у тому числі, ОСОБА_12 та ОСОБА_117 . Особисто він сів за кермо автомобіля «Меrsedes» та поїхав на вул. Панаса Мирного, де в тандирній пізніше зустрів останніх. Як він зрозумів, потерпілий ОСОБА_119 хотів покарати їх за те, що ОСОБА_117 з лівої смуги, з якої не можна було продовжувати рух прямо, почав перелаштовуватись в середню смугу, де рухався потерпілий. Ніхто зі сторонніх осіб ні йому, ні іншим присутнім не робили будь-яких зауважень, не висловлювали вимогу припинити ті чи інші дії, та не повідомляли, що ОСОБА_10 є народним депутатом України та журналістом.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні від дачі показань та надання відповідей на запитання відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і це знайшло своє відображення у вироку суду, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, сторона обвинувачення послалася на показання потерпілого, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_90 , ОСОБА_120 та письмові докази у справі.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні 21 листопада 2019 року, він 30 квітня 2018 року рухався на автомобілі «Honda Accord» по бульвару Т.Шевченка в м. Києві в напрямку Бессарабської площі. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Хрещатик, зліва від нього рухався автомобіль «Мерседес», який намагався його декілька разів підрізати, щоб проїхати у бік площі, зі смуги, по якій дозволено рух лише ліворуч. У результаті цього сталася ситуація, за якої подальший рух обох автомобілів призвів би до зіткнення, тобто, з боку автомобіля «Мерседес» було створено аварійну ситуацію. Внаслідок цього він вирішив зупинитися. Поруч зупинився і другий автомобіль, з якого вийшла людина, яка, погрожуючи застосуванням насильства, намагалася пояснити, що відбувається. Він, у свою чергу, намагався пояснити, що створено аварійну ситуацію. Між ними виникла перепалка, в ході якої вони намагалися один одному пояснити, хто правий. У цей час пасажир і водій автомобіля помінялись місцями. Потім з`ясувалось, що людина, яка була за кермом, не мала водійських прав, а тому зараз він вже розуміє, чому це відбувалось. На той момент для нього це було визначено, як намагання уникнути відповідальності за скоєні дії. Він не міг перешкоджати тому факту, що особи помінялись місцями, бо вони вже помінялись. Після декількох хвилин перепалки вони, погрожуючи, що приїде підмога, почали комусь телефонувати, висловлювались нецензурною лексикою. В момент, коли він телефонував у поліцію, а ті люди комусь телефонували, то була мова спілкування, яка йому невідома, тієї мови він не розуміє. Про зміст розмови він не може повідомити. Він, у свою чергу, повідомив, що необхідно викликати працівників поліції, які вирішать, чи було порушення. У відповідь він отримав погрози, що зараз приїде їх поліція, яка все вирішить. І, після того, коли відбулись події, коли приїхали інші люди, то зараз він припускає, можливо, він і не правий, що під час телефонної розмови того водія було саме пояснення ситуації і намагання собі викликати на допомогу інших людей. Це його припущення. Коли на місце події приїхав автомобіль «БМВ», хто був за кермом, він точно не згадає. З автомобілю «БМВ», здається, вийшло двоє людей, але одна людина точно підійшла. Скільки людей вийшло з автомобілю «БМВ» і з якого боку, зараз йому згадати важко. Питання в тому, що вони підійшли до нього і були одразу погрози, це він точно пам`ятає. Яка саме людина погрожувала, що вийшла з автомобілю «БМВ» чи це той, хто сидів за водійським чи пасажирським сидінням, то він не може згадати. Їх було точно більше, ніж одна особа. Людина, яка не наносила йому ударів, була десь поруч, щось пояснювала мовою, яка йому ( ОСОБА_121 ) невідома. Людина, яка вийшла з водійського сидіння, з ним спілкувалась російською мовою, а з оточуючими мовою, яка йому невідома. ОСОБА_122 , яка нанесла йому удари, коли він вийшов з авто, одразу почав йому погрожувати, тобто, почалась перепалка одразу в достатньо агресивній формі, потім була коротка розмова між ними, і той чоловік продовжив погрози. За весь час інциденту з ним розмовляли російською, а між тими чоловіками була мова, яка йому невідома, зміст якої, звісно, йому невідомий. Після перепалки йому був заподіяний удар в щелепу, достатньо сильний, від якого він був дезорієнтований. Була штовханина, його намагалися тримати за руки, штовхаючи в бік автомобіля. В цей час він побачив, що пасажири і водії обох автомобілів хотіли покинути місце події, а чоловік, який завдав йому удар, став тікати. Автомобіль, який став причиною аварійної ситуації з водієм та пасажиром, поїхав, а він ( ОСОБА_10 ) став наздоганяти чоловіка, який наніс йому удар, та побіг через підземний перехід в бік «Арени». Вийшли вони на вулицю, яка з іншого боку «Арена Сіті», там перетнули дорогу й повернулися назад, де ще двоє людей, одного з яких він упізнав, завдали йому ще декілька ударів та намагалися утримати, щоб чоловік, який завдав першим удар, утік. Він упав на землю, після чого йому було завдано декілька ударів ногами по тулубу. Коли він підвівся, то не зміг знайти жодного із тих людей. Після цього він повернувся до свого автомобіля, де були працівники поліції, які розпочали фіксувати подію. Серед обвинувачених немає чоловіка, який першим завдав йому удар в щелепу, а обвинувачений ОСОБА_12 біля ТРЦ «Арена Сіті» перешкоджав йому наздоганяти чоловіка, що завдав перший удар. ОСОБА_12 намагався утримати його, але він ( ОСОБА_123 ) не може стверджувати, що безпосередньо ОСОБА_12 наносив йому удари, оскільки він ( ОСОБА_123 ) упав на землю. Було дві людини, хто з них бив ногами, він точно не знає. Вказану ситуацію бачили люди, зупинялись автомобілі. Коли приїхали інші хлопці, то вони спочатку емоційно спілкувалися між собою, так як перші, мабуть, пояснювали, що сталося. Після цього сталася сутичка, яка тривала якийсь час, тобто, удар був не один. Після цього вони продовжили спілкуватися між собою на незрозумілій для нього мові.
Автомобіль «Мерседес» помітив ще під час руху до перехрестя, оскільки цей автомобіль декілька разів намагався обігнати автомобілі, які рухалися поруч з автомобілем під його ( ОСОБА_124 ) керуванням. Даний автомобіль руху його ( ОСОБА_124 ) автомобіля не заважав, оскільки він рухався у своїй смузі. Обурило його те, що цей автомобіль на перехресті з лівої смуги руху, по якій рухався автомобіль під його керуванням. Яким чином були розташовані автомобілі після зупинки та хто до кого першим підійшов, все наявне на відеозаписах у матеріалах справи. Деталей події не пам`ятає. У ході вказаної події з ним спілкувалися особи російською мовою, а між собою на мові, яка йому не зрозуміла. На досудовому розслідуванні за його участю проводилися слідчі дії, у тому числі, впізнання осіб, причетних до протиправних дій щодо нього, та слідчий експеримент. Дані процесуальних документів таких слідчих дій він повністю підтримує. Під час слідчого експерименту він пояснював, що вони зустрілись на вулиці, а хто вийшов перший з автомобілю, чи він, чи інша людина, можна встановити об`єктивним шляхом, на момент слідчого експерименту він був впевнений, що вийшов першим саме водій. Він хотів з`ясувати, чому порушують ПДР України. Під час подій він знаходився у статусі Народного депутата України.
На слідчій дії впізнання осіб - він був присутній, протоколи, які складались, відповідали дійсності. Йому було надано фотознімки людей, які так виглядали на момент слідчих дій, це було в день, коли трапилась ця історія, тому вони не могли змінити одяг і обличчя, і він дійсно їх впізнав.
Показання, які викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, підтримує. Що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , то ця особа під час першого епізоду намагалась утримувати руки, на скільки він пам`ятає, і декілька разів ця особа штовхала. Наскільки він пам`ятає, ОСОБА_117 сидів за кермом. Він був в числі тих осіб, які були навколо, де стався інцидент, і він розмовляв з особами, які приїхали, робив дзвінки, і саме він пояснював, що відбувається на місці події.
Потерпілим підтриманий заявлений в його інтересах цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_125 , наданих в судовому засіданні 22 жовтня 2019 року, він 30 квітня 2018 року приблизно 17.10 год. рухався на своєму автомобілі разом зі своєю дружиною на концерт, який був у Палаці Спорту. Це був вихідний день. Попередньо припаркував автомобіль біля Бессарабського ринку. Оскільки дізнався, що біля Палацу спорту є вільні місця, то хотів у цьому пересвідчитись, і, якщо так, хотів забронювати парко-місце. Після того, як він повертався назад, піднімався з боку, протилежного до ДТП, то побачив ДТП: було два автомобіля «Мерседем» і «Хонда-цівік». Одразу впізнав, що один із водіїв - це ОСОБА_126 , - публічна особа, яку він бачив по телебаченню. Він ( ОСОБА_127 ) був на перехресті чекав зеленого кольору світлофору, трохи лівіше зі сторони, де трапилось ДТП. Потім він побачив, як під`їхав автомобіль «БМВ», вийшло декілька осіб, не пам`ятає, скільки. У подальшому він побачив, що між ними була якась розмова, а автомобіль «БМВ» притиснув його ( ОСОБА_128 ) автомобіль, який був поруч припаркований до місця ДТП. Скільки було хлопців, він не пам`ятає, але був ОСОБА_129 , водій, який спочатку стояв, хто ще тоді стояв, він не пам`ятає. Після того, як під`їхав автомобіль «БМВ», то автомобіль під`їхав близько до його ( ОСОБА_128 ) автомобіля. Він злякався, бо це був службовий автомобіль його компанії, а також злякався за свою дружину. Вони з дружиною сіли в авто, і він збирався виїхати назад, увімкнув аварійну світлову сигналізацію, там утворився затор, автомобіль «БМВ» здав назад, і він ( ОСОБА_130 ) зміг виїхати. Після цього він зателефонував до поліції, дружина набирала, а він повідомив, що трапилось ДТП в районі Бессарабського ринку, і одна людина, яка там знаходиться, схожа на Народного депутата ОСОБА_131 . Те, що він бачив, виходячи з розташування автомобілів, це було схоже на ДТП. Чи були транспортні засоби подряпані чи побиті, він не бачив, тому що він близько не підходив. Відстань від його авта до місця ДТП була близько 5 метрів. Був великий затор в напрямку з бульвара Шевченка позаду ДТП, авто, які рухались вниз, всі сигналили, і він не чув, про що там розмовляли. У нього на думці було тільки сісти в авто і поїхати. Що стосується поведінки тих людей, то, наскільки він пам`ятає, вони просто стояли, розмовляли. Людина, схожа на ОСОБА_131 , з кимось розмовляла. Він ( ОСОБА_130 ) не пам`ятає, скільки там було осіб. Він багато разів бачив відео, і придумувати, що він це все бачив, не бачить сенсу.
Всі особи по відношенню до його авто знаходились під кутом, сформувалась пробка, яку він побачив. Все це було неподалік від його автомобіля, він злякався за автомобіль, бо це був службовий транспортний засіб. Його хвилювала доля службового автомобіля. Автомобіль «БМВ» знаходився між його автомобілем та автомобілем «Хонда», який там знаходився. Для того, щоб йому ( ОСОБА_132 ) виїхати, потрібно було, щоб автомобіль «БМВ» здав назад. Вказаний автомобіль перекривав оглядовість. Щоб не пошкодити свій та інший автомобіль, він увімкнув аварійний сигнал і сигналив, щоб йому надали дорогу. Йому не було чути людей. З моменту, коли перейшов дорогу і сів в автомобіль, пройшло 12 секунд. Йому не було цікаво там зупинятись.
Він хвилювався за свою дружину, нікого з тих людей не знав, його автомобіль знаходився близько до місця події. Якщо б він сказав, навіщо ви тут припаркувались, дайте виїхати, він боявся, що може трапитись якийсь інцидент з ним. Ті чоловіки між собою розмовляли. Його здивувало те, що автомобіль «БМВ» перекрив одну смугу, не звертаючи уваги на те, що утворено затор проїжджої частини, тобто, людина дозволила собі таке зробити. До того, коли під`їхав автомобіль «БМВ», скільки знаходилось осіб, не знає. Він впізнав ОСОБА_131 і йому здається, що з ОСОБА_133 розмовляла тільки одна особа, а потім під`їхав автомобіль «БМВ», після чого він ( ОСОБА_130 ) пішов до свого автомобіля. Як вони себе поводили, він не пам`ятає, оскільки свій погляд він направив на свій автомобіль. Що стосується спілкування ОСОБА_134 і особи, то агресії не було точно, емоції, звичайно, трапилась аварія, а штовхань, жестикуляції він не бачив. Дивлячись на обвинувачених, не може сказати, у кого, які саме були дії, оскільки він бачив в Інтернеті фото та відео, де знімалось ДТП, і вони візуально знайомі, оскільки він їх бачив. На даний час хто, що з них робив, пригадати не може, і слідчому він також вказував, що не пам`ятає. Він не пам`ятає, хто спілкувався з ОСОБА_135 , слідчому теж саме сказав.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_23 в суді першої інстанції 21 листопада 2019 року, останній показав, що він є лікарем швидкої допомоги. 30 квітня 2018 року він перебував на місці події у зв`язку з тим, що надійшов виклик карети швидкої медичної допомоги, і йому дали цей виклик. Він не пам`ятає, як звучить виклик. Чи була травма чи ДТП, він не пам`ятає. Коли вони прибули, то на виклику вже працювала міська швидка допомога, яка їм передала пацієнта, так як ОСОБА_126 прикріплений до їхньої поліклініки. Він не пам`ятає, який діагноз встановили попередні лікарі, але огляд пацієнта робив він, і він приймає рішення, що робити з пацієнтом: чи лікувати його, чи госпіталізувати. Йому розповіли, що ОСОБА_136 хтось ударив, було ДТП, його «підрізали». Теж саме розповів йому і пацієнт. Він запитував самостійно пацієнта, що трапилось, оглядав, поставив діагноз і прийняв рішення. З приводу того, що трапилось, то пацієнт розповідав, що по дорозі по бульв. Шевченко, не доїжджаючи до ОСОБА_137 , його автомобіль «підрізав» якийсь джип. Потім автомобілі зупинились, вийшов з того авто чоловік і вдарив ОСОБА_136 у щелепу. Діагноз задокументовано у його ( ОСОБА_138 ) картці виклику, перелом нижньої щелепи, струс головного мозку під питанням. Діагноз було встановлено шляхом огляду пацієнта, а також з урахуванням скарг пацієнта: запаморочення, болі, - ознаки струсу головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, а що саме, то це вже в лікарні вирішують, чи там струс, чи забій, чи гематома. Після того потерпілий був госпіталізований у лікарню. Що було у приймальному відділенні, він не пам`ятає. Він запросив щелепно-лицьового хірурга, який сказав, що тут перелом щелепи і підозра на струс, потрібен ще невропатолог. Він ( ОСОБА_139 ) дійшов до висновку про те, що був перелом щелепи. Далі вони привезли потерпілого до травмпункту, і там вже потерпілим займався щелепно-лицьовий хірург, і невропатолог та інші.
На карті виклику зазначено прізвище лікаря, який і відповідно її заповнював. Він ( ОСОБА_139 ) оглядав пацієнта, у якого був виражений біль. Він пропальпував пацієнта та запідозрив перелом, і госпіталізував пацієнта у щелепно-лицьове відділення для того, щоб цей факт підтвердити чи спростувати. Чи це підтвердилось, він не знає, бо не відстежує історії, у нього кожен день по 20-30 пацієнтів. Він не пам`ятає, чи дочекався рентгену на підтвердження діагнозу, адже вони мають право знаходитись у приймальному відділенні 15-20 хвилин. Вони не можуть чекати, поки пацієнт пройде КТ, МРТ і так далі. В них є Інструкція, він - лікар швидкої допомоги, приймальне відділення має пацієнта або прийняти, або не прийняти. Чому він запідозрив саме такий діагноз, сказати зараз не може, треба глянути у карту виклику, він там все написав. Він поставив діагнози перелом щелепи і струс головного мозку.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_21 , наданих в судовому засіданні 3 грудня 2019 року, він був свідком того, як ОСОБА_131 доправили до лікарні № 12. Він ( ОСОБА_140 ) обстежував ОСОБА_136 , надав первинну кваліфіковані допомогу, госпіталізував до лікарні. Хворий прибув зі скаргою на біль в ділянці нижньої щелепи, який він отримав внаслідок удару. На підставі рентгенологічних, клінічних та КТ обстежень ним ( ОСОБА_141 ) було встановлено діагноз - перелом нижньої щелепи. В історії хвороби все записано. З приводу обставин вчинення ушкодження йому важко відповісти, пройшло багато часу, про обставини все записується в історії хвороби, там є такий пункт. Обставини він описував зі слів потерпілого, те, що підписано, він підтверджує.
Що стосується будь-яких інших ушкоджень, то він - лікар щелепно-лицьової хірургії і ставить діагноз зі своєї сторони, в історію хвороби записуються паралельно суміжними спеціалістами і там їхній діагноз. Коли він оглядав візуально пацієнта, то все, що було на обличчі, то описано ним в історії хвороби. Що стосується струсу головного мозку чи інших пошкоджень, то є записи інших спеціалістів. Наскільки він ( ОСОБА_140 ) пам`ятає, ОСОБА_136 оглядав ще невролог, ставив свій діагноз. Діагнози записані чітко в історії хвороби. За яких обставин ОСОБА_142 отримав ці ушкодження, то вони записані в історії хвороби. Щось відбувалось в центрі міста, автомобіль під час руху хтось комусь не поступився дорогою, внаслідок чого виникла суперечка між людьми, які були в автомобілі. Це те, що він пам`ятає, все інше записано в історії хвороби. Скільки осіб було причетних, можливо ОСОБА_129 і казав, це записано в історії хвороби, він ( ОСОБА_140 ) не пам`ятає. До їхнього лікарняного закладу хворого направили каретою швидкої медичної допомоги, супроводжувальний лист також має бути в історії хвороби, якою каретою, яка бригада.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_90 в судовому засіданні 3 грудня 2019 року, він працює в Центрі екстреної швидкої допомоги. Подія, яка мала місце щодо ОСОБА_134 , була десь півтори роки тому, все детально викладено у карті виклику, він її пише детально та розбірливо. Він пам`ятає, що довелось виїжджати на виклик у зв`язку з побиттям ОСОБА_136 в район Бессарабської площі. Обсяг допомоги обмежений, можливо по карті він трошки більший. ОСОБА_129 постраждав від нападу осіб на нього, побиття. Він ( ОСОБА_143 ) не пам`ятає, чи писав підозру щодо перелому щелепи. Він перший здійснював огляд потерпілого на місці вчинення. З приводу обставин, що трапилось з потерпілим, то останній повідомляв, що йому нанесли удари, чи одна особа чи дві, в обличчя, що через мовну перепалку отримав удар чи удари в обличчя в щелепу. Чи були ще ушкодження, крім щелепи, то не пам`ятає. По приїзду на місце події оформлюється карта виклику, яка зберігається в архіві швидкої допомоги, вони залишають корінець з показниками основних життєвих функцій: пульс, тиск, і, якщо надавалась допомога, то зазначається яка. Було встановлено, що ОСОБА_126 є ОСОБА_144 депутатом, медицина є для людей і для Народних депутатів. Він ( ОСОБА_143 ) запропонував ОСОБА_145 звернутись в ДУС, оскільки там була б можливість обстежити все в одному місці і більш офіційно, на що потерпілий погодився. Вони дочекались бригаду ДУС, передали ОСОБА_136 лікарям. Картка виїзду особисто ним підписувалась. Помічник заповнює паспортну частину (прізвище, адресу, паспортні дані, час прибуття). Він не пам`ятає деталей інших ушкоджень, Він не пам`ятає навіть, чи це був один напад чи два, від скількох осіб. Йому здається, що вони не проводили ін`єкцій знеболення, можливо були садна, обробили їх, десь в такому обсязі. Що стосується запаморочення потерпілого, то такого не пам`ятає. В карті має бути вказано, чи втрачав свідомість потерпілий.

Також судом першої інстанції у повному обсязі досліджені надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 письмові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з протоколом огляду місця події від 30 квітня 2018 року з фототаблицею до нього, який проведений з 18.00 до 18.25 год. слідчим ОСОБА_146 за участю потерпілого ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_147 , оглянута ділянка місцевості розміром 5х5 метрів, яка знаходиться проїжджій частині пл. Бессарабської, 2 в м. Києві, на якій перебував автомобіль «HondaAccord», сірого кольору, номерний знак НОМЕР_3 . При огляді даний автомобіль пошкоджень немає. Передньою частиною автомобіль знаходиться в напрямку пл. Бессарабської, 2, в м. Києві. Біля автомобіля знаходився потерпілий ОСОБА_119 , який показав, що біля переднього бампера його автомобіля, з лівої сторони, раніше невідома особа нанесла кілька ударів в область голови (ас. 32-37 т.3).

З даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30 квітня 2018 року о 22.05 год. встановлено, що слідчий СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_148 прийняв усну заяву від ОСОБА_149 депутата України про те, що 30 квітня 2018 року близько 17:23 год. на перехресті вул. Бессарабська, 2, невідома група осіб нанесла йому тілесні ушкодження в ділянку голови та тулуба, проявляли неповагу, погрожували словесно. Може впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (ас. 31 т.3).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 1 травня 2018 року з фототаблицею до нього, складеному слідчим ОСОБА_146 у період з 01.00 год. до 01.30 год. за участю понятих, спеціаліста ОСОБА_147 , оглянута ділянка місцевості, розміром 7х7 м, яка знаходиться у внутрішньому дворі буд. АДРЕСА_7 , на якій знаходиться автомобіль марки «Mercedes», модель «G 63», кольору мокрого асфальту, номерний знак НОМЕР_2 . При огляді видимих пошкоджень на автомобілі не виявлено. Передні номерні знаки на автомобілі відсутні. Під час огляду на прилеглій території, а саме, на фасаді будинку виявлено 2 камери відеоспостереження. Вказаний автомобіль за допомогою евакуатора вилучено та транспортовано на територію Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві за адресою: м. Київ вул. Герцена, 9, (ас. 38-48 т.3).

Згідно з даними, що містяться у витягу з ЄРДР, який сформований 1 травня 2018 року, 30 квітня 2018 року о 19.24.36 год. зареєстроване провадження за № 0004974, 30 квітня 2018 року о 19.12.30 год. внесені відомості про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 296 КК України за заявою ОСОБА_136 від 30 квітня 2018 року, відповідно до змісту яких 30 квітня 2018 року близько 17:40 год. за адресою: м. Київ вул. Бессарабська, 2, невстановлена група осіб вчинили хуліганські дії, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, що в результаті заподіяли Народному депутату України ОСОБА_150 тілесні ушкодження. Після цього невстановлена група осіб зникли у невідомому напрямку.
Також у вказаному витягу зазначено, що орган досудового розслідування - Шевченківське управління поліції ГУ НП у м. Києві, слідчі: ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 ; відомості відносно прокурора відсутні (ас. 1 т.3).

Даними, викладеними у постанові заступника начальника слідчого відділу Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_29 від 30 квітня 2018 року про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року, встановлений факт створення слідчої групи у вказаному кримінальному провадженні у складі осіб, зазначених у витягу з ЄРДР. У вказаній постанові зазначені додатково слідчі, а саме: ОСОБА_36 , ОСОБА_162 , які у витягу з ЄРДР, сформованого 1 травня 2018 року, відсутні (ас. 4-5).

Згідно з дорученням про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 30 квітня 2018 року старшим слідчим ВП № 4 Шевченківського УП ГУ в м. Києві ОСОБА_146 у кримінальному провадження № 004974 від 30 квітня 2018 року доручено співробітникам СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві встановити та допитати свідків та очевидців, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, стосовно Народного депутата України ОСОБА_10 (ас. 65 т.4).

Відповідно до змісту запиту старшого оперуповноваженого СКП 4-го ВП Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_163 № 166-125/56-2018 від 30 квітня 2018 року на ім`я начальника УЗТ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_164 , ним порушено питання про надання копії відеоматеріалу з камер відеоспостереження «Безпечне Місто» за 30 квітня 2018 року у період часу з 17.25 год. по 17.50 год. Також на запиті наявний рукописний напис, що матеріали надала оператор ОЗТ ОСОБА_165 30.04.18 (ас. 61 т.4).

Згідно з заявою ОСОБА_10 без дати, останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження фото та відеоматеріали, які були зроблені на його особистий мобільний телефон марки Iphone 7+ IMEI: НОМЕР_5 та записані на оптичний диск DVD-R VERBATIM 4,7 Gb (ас. 62 т.4).

Відповідно до змісту протоколу від 1 травня 2018 року перегляду відеозапису, зафіксованого 30 квітня 2018 року потерпілим ОСОБА_166 за адресою: м. Київ пл. Бессарабська, 2, слідчим ОСОБА_167 у період з 07.30 год. до 10.30 год. здійснено огляд відеозапису, наданого потерпілим ОСОБА_166 на диску формату DVD-R «Verbatim», ємкістю 4,7 GB. Як зазначено у вказаному протоколі переглядом файлу з назвою «WhatsAppVideo2018-05-01 at03.59.37.mp4» встановлено, що відеофайл має протяжність 01 хв. 06 сек., на ньому зафіксовано, як 30 квітня 2018 року за адресою м. Київ вул. Бессарабська, 2, потерпілий ОСОБА_126 фіксував зовнішній вигляд ОСОБА_20 . В ході огляду виконано «скрін-шоти», які скопійовано у протокол огляду. Крім того, на зазначеному диску міститься вісім фотознімків, виконаних на місці події потерпілим ОСОБА_135 . На фото № 1 зафіксовано зовнішній вигляд ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
DVD-R диск «Verbatim» 4,7 GB із зображеннями та відеозаписом, зробленими потерпілим ОСОБА_10 під час подій, що мали місце 30 квітня 2018 року, та які долучені до матеріалів кримінального провадження, упаковані слідчим ОСОБА_27 (ас. 65-70 т.3).
Згідно із вказаним відеозаписом, переглянутим під час судового розгляду, судом встановлено, що особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, розмовляє по телефону, після чого, висловлює наступні фрази «Що ти хочеш? Ну будь чоловіком? Будь чоловіком хоч трошки!». Далі вказана особа перебігає проїжджу частину, де зупиняється на тротуарі. На цьому запис переривається. Також на диску наявні вісім фотознімків, серед яких, фотознімки з автомобілями марки «Honda» номерний знак НОМЕР_3 та «Mercedes» номерний знак НОМЕР_2 , на яких зафіксовано їх розташування проїзній частині, а також фотознімки, відповідно до яких ОСОБА_7 перебуває в салоні автомобіля «Mercedes», а ОСОБА_6 перебуває поряд з автомобілем «Mercedes». Також на фотознімках зображена особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 травня 2018 року у період з 00.10 год. до 00.20 год. та додатку до нього, у присутності двох понятих потерпілий ОСОБА_129 на запитання слідчого ОСОБА_34 перед пред`явленням особи для впізнання, чи може потерпілий впізнати особу, відповів, що зможе за рисами обличчя, волоссю, тілобудові та одягу, та впізнав ОСОБА_168 , зображеного на фотознімку № 2 (ас. 48-51 т.3).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 травня 2018 року у період з 01.10 до 01.20 год. та додатку до нього у присутності двох понятих потерпілий ОСОБА_129 на запитання слідчого ОСОБА_34 перед пред`явленням особи для впізнання, чи може потерпілий впізнати особу, відповів, що зможе по тілобудові, виразу обличчя, волоссю, та впізнав ОСОБА_7 , зображеного на фотознімку № 3 (ас. 52-55 т.3).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 травня 2018 року у період з 02.00 до 02.20 год. та додатку до нього встановлено, що у присутності двох понятих потерпілий ОСОБА_129 на запитання слідчого ОСОБА_34 перед пред`явленням особи для впізнання, чи може потерпілий впізнати особу, відповів, що зможе по тілобудові, рисам обличчя, волоссю, неголений, впізнав ОСОБА_6 , зображеного на фотознімку № 3 (ас. 56-59 т.3).

Згідно з даними, зафіксованими у протоколі перегляду відеозапису з камер відеоспостереження «Безпечне місто», що за адресою: м. Київ пл. Бессарабська, 2, від 1 травня 2018 року у період з 07.30 до 10.30 год. слідчим ОСОБА_167 здійснено огляд відеозапису на диску формату DVD-R «Verbatim», ємкістю 4,7 GB. Переглядом файлу, який має назву «10.100.0.129_Облачное хранилище_С17R0P822_17-00-00_18-00-00_0.mp4» встановлено, що відеофайл має протяжність 37 хвилин 09 секунд, на вказаному відеозаписі зафіксовано, як 30 квітня 2018 року близько 17:32 год. за адресою: м. Київ вул. Бессарабська, 2, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинили хуліганські дії, а саме грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Після цього вказані особи зникли у невідомому напрямку. В ході огляду відеозапису виконано «скрін-шоти», які скопійовано в протокол огляду.
На фото № 1 спостерігається загальний вигляд фокусування камери спостереження «Безпечне місто» в межах перехрестя бульвар Т.Шевченка вул. Хрещатик вул. Велика Васильківська.
На фото 2 спостерігається, як 30 квітня 2018 року о 17 год. 26 хв. з бульвару Т.Шевченка на перехресті у напрямку до Бессарабського ринку, з`являються автомобіль «Мерседес Геленваген» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого знаходиться ОСОБА_6 , пасажир ОСОБА_7 , та автомобіль «Хонда Акорд» реєстраційний номер НОМЕР_3 , за кермом якого знаходиться ОСОБА_10 , при цьому, водій автомобіля «Мерседес Гелендваген» своїми діями створює аварійну ситуацію для автомобіля марки «Хонда Акорд» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
На фото 3 спостерігається, як відразу після зупинки в межах перехрестя з автомобіля марки «Мерседес Гелендваген» р.н. НОМЕР_2 , а саме з місця водія виходить ОСОБА_6 , який відразу направляється до ОСОБА_134 .
На фото № 4 спостерігається, як в момент початку словесного конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_135 , до них підходить ОСОБА_7 .
На фото № 5 збільшене зображення фото № 4. З 17 год. 26 хв. по 17 год. 27 хв. між учасниками події триває словесних конфлікт.
На фото № 6 зображено, як ОСОБА_7 змінює за кермом ОСОБА_6 . В подальшому з 17 год. 27 хв. по 17 год. 32 хв. між зазначеними учасниками події триває словесний конфлікт, в ході якого кожен з учасників здійснює телефонні дзвінки.
На фото № 7 та фото № 8 зображено приїзд з вул. В.Васильківської невстановленого автомобіля темного кольору типу «Седан» іноземного виробництва.
На фото № 9 та № 10 зображено момент виходу з невстановленого автомобіля ОСОБА_12 , який в подальшому приймає активну участь у конфлікті.
На фото № 11 та № 12 зображено, як ОСОБА_12 направляється до учасників конфлікту.
На фото № 13 та № 14 зображено, як ОСОБА_12 вступає в конфлікт з ОСОБА_169 .
На фото № 15 та № 16 зображено, як о 17 год. 36 хв. на місце події з вул. Великої Васильківської прибуває автомобіль марки «BMW» р.н. НОМЕР_4 .
На фото № 17 та № 18 зображено як з переднього пасажирського місця автомобіля марки «BMW» р.н. НОМЕР_4 , виходить ОСОБА_20 .
На фото № 19 та № 20 зображено, як ОСОБА_20 , вийшовши з автомобіля, відразу направляється до ОСОБА_134 та вступає з ним в словесний конфлікт.
Далі у протоколі зазначено про те, що переглядом файлу, який має назву«10.100.0.129_Облачное хранилище_С17R0P822_17-00-00_18-00-00_0.mp4» встановлено, що відеофайл має протяжність 22 хвилини 53 секунди, на вказаному відеозаписі зафіксовано, як 30 квітня 2018 року за адресою: м.Київ, вул. Бессарабська, 2, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , продовжуючи вчиняти хуліганські дії, а саме, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, заподіяли Народному депутату України Мустафі Найєму середньої тяжкості тілесні ушкодження. Після цього вказані особи зникли у невідомому напрямку.
На фото № 21-24 зображено, як ОСОБА_20 наносить удар правою рукою по обличчю ОСОБА_10 , внаслідок чого останній падає на землю.
На фото № 25 зображено як ОСОБА_20 наносить декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_150 .
На фото № 26 зображено як ОСОБА_7 тримає за руку ОСОБА_131 , а ОСОБА_20 наносить декілька ударів по тулубу потерпілого.
На фото № 27 та № 28 зображено як ОСОБА_20 наносить ще декілька ударів по обличчю ОСОБА_150 .
На фото № 29 та № 30 зображено, як ОСОБА_12 наносить декілька ударів ОСОБА_170 .
На фото № 31 зображено приїзд на місце події невстановленого чоловіка на автомобілі марки «Porsche сayenne», темного кольору, водій якого активної участі в події не приймав.
На фото № 33 зображено закінчення події, в подальшому активних дій, окрім словесних конфліктів між учасниками події, не встановлено.
Вказаний диск упакований слідчою ОСОБА_27 (ас. 71-87 т.3).
Під час перегляду вказаного відео в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що 30-04-2018 з 17:26:01 по 17:26:05 на відеозаписі з боку бульвару Тараса Шевченка рухаються в напрямку пл. Бессарабської, перетинаючи вул. Хрещатик, два автомобілі: ліворуч автомобіль «Merсеdes», а праворуч позаду цього автомобіля у сусідній смузі рухається автомобіль «Honda». В момент, коли автомобіль «Merсеdes», прискоривши рух, намагався зміститися правіше, одночасно з цим автомобіль «Honda», також, прискоривши рух, порівнявся з ним та випередив його, а потім автомобіль «Honda» змістився лівіше, після чого транспортні засоби зупинились на проїжджій частині. З автомобіля «Merсеdes» вийшов водій обвинувачений ОСОБА_117 , з автомобіля «Honda» вийшов водій потерпілий ОСОБА_10 , після чого вийшов пасажир автомобіля «Merсеdes» - обвинувачений ОСОБА_7 . При цьому, зазначені особи перебували попереду автомобілів, приблизно 15 секунд, після чого кожен з водіїв розмовляв по телефону, в ході чого водій автомобіля «Merсеdes» - обвинувачений ОСОБА_117 то заходив, то виходив із салону автомобіля. Далі ОСОБА_117 вийшов із салону автомобіля, а на місце водія сів ОСОБА_7 . В цей момент, розмовляючи по телефону, до водійських дверей автомобіля «Merсеdes» підійшов ОСОБА_10 та зазирнув у відчинене вікно, після чого почав відчиняти двері, а ОСОБА_7 не давав йому цього зробити, притримуючи двері. Після цього ОСОБА_10 відійшов від водійський дверей автомобіля «Merсеdes», продовжив розмовляти по телефону, ОСОБА_7 повернувся до салону автомобіля на місце водія, а ОСОБА_117 , розмовляючи по телефону, відійшов з проїжджої частини на тротуар. Далі ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_10 , приблизно на декілька секунд, а потім повернувся до салону автомобіля. ОСОБА_117 , перебуваючи неподалік автомобіля «Merсеdes», повільно проходжувався, не пересікаючись із потерпілим. В момент спілкуванням між собою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 декілька разів до них підходив та звертався ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 вийшов із салону автомобіля, підійшов на декілька секунд до ОСОБА_10 та повернувся назад. У подальшому ОСОБА_10 сам перебуває на проїжджій частині біля автомобіля, періодично розмовляє по телефону, поруч з ним будь-кого із обвинувачених немає. На 17:32:45 до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підходить обвинувачений ОСОБА_12 , вітаючись з ними. При цьому потерпілий ОСОБА_24 перебуває в стороні від них. Після чого до обвинувачених підходить водій автомобіля, на якому приїхав обвинувачений ОСОБА_12 , вітається з ними, а потім їде. Обвинувачені спілкуються між собою, а потерпілий ОСОБА_10 знаходиться в стороні. Потім відбувається спілкування між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_171 та в момент, коли останні перебувають перед автомобілями, на 17:36:15 попереду зупиняється ще один автомобіль, з якого виходять ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, та інша особа, приєднавшись до обвинувачених та потерпілого. В ході спілкування з потерпілим ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, завдала удар потерпілому в область голови. Після цього відбувається метушня, під час якої ОСОБА_7 відштовхує потерпілого в сторону автомобілів, де метушня продовжується, в ході якої ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, вчиняє спроби завдати удари потерпілому. У цей момент ОСОБА_7 сідає за кермо автомобіля «Merсеdes», від`їжджає в сторону в напрямку вул. Хрещатик. ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, продовжує спілкуватися з потерпілим ОСОБА_10 , а ОСОБА_117 та ОСОБА_12 знаходяться осторонь, після чого направляються по тротуару вздовж вул. Хрещатик в напрямку від Бессарабської площі, де зникають з об`єктиву камери. В цей момент, ОСОБА, досудове розслідування відносно якого проводиться в рамках кримінального провадження № 0004974, направилась в підземний перехід, а слідом за нею побіг потерпілий ОСОБА_10 .

Відповідно до копії протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 травня 2018 року у період з 16.50 год. до 17.20 год. та додатку до нього у присутності двох понятих, адвоката ОСОБА_172 , потерпілий ОСОБА_129 на запитання слідчого ОСОБА_34 перед пред`явленням особи для впізнання, чи зможе він впізнати особу, відповів, що дійсно зможе впізнати особу, що нанесла йому тілесні ушкодження та вчиняла хуліганські дії, за формою обличчя, формою брів, зачіски, формою та кольором бороди і т.д., та впізнав ОСОБА_20 , зображеного на фотознімку № 2, як особу, яка вчинила щодо нього хуліганські дії та нанесла тілесні ушкодження на місці конфлікту на перехресті бул. Т. Шевченка та пл. Бессарабської, та в подальшому на виході з «Арени Сіті» (ас. 60-63 т.3).

Згідно з даними запиту № 14210/56-18 від 1 травня 2018 року на ім`я директора ТОВ «ОК Інтер Бард» ОСОБА_173 оперуповноваженим СКП 4-го ВП Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_174 порушено питання про надання відео з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження, що за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 2-А, за період часу з 17:20 год. до 18:00 год. 30 квітня 2018 року. Також на запиті наявний рукописний напис, що відеозапис надав помічник, а отримав відеозапис о/у СКП ВП-4 Шевченківського УП ОСОБА_175 (ас. 63 т. 4).
Відповідно до змісту запиту оперуповноваженого СКП 4-го ВП Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_176 № 14118/56-18 від 1 травня 2018 року на ім`я керуючого «Мандарин Плаза» ОСОБА_177 у ньому порушено питання про надання відео з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження, що за адресою: м. Київ, вул., за період часу з 17:00 год. по 18:10 год. за 30 квітня 2018 року по ЄРДР № 0004974 від 30 квітня 2018 року . Також на запиті наявний рукописний напис, що відеозапис надано згідно запиту ОСОБА_178 (ас. 64 т.4).

Даними, що містяться у витягу з ЄРДР, сформованому 4 травня 2018 року, за № 0004974 від 30 квітня 2018 року встановлено, що до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 296 КК України за заявою ОСОБА_10 від 30 квітня 2018 року, згідно з витягом з ЄРДР 30 квітня 2018 року близько 17:40 год. за адресою: м. Київ вул. Бессарабська, 2, невстановлена група осіб вчинила хуліганські дії, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, що в результаті заподіяли Народному депутату України Мустафі Найєму тілесні ушкодження. Після цього невстановлена група осіб зникли у невідомому напрямку. ЖЄО 34275 від 30 квітня 2018 року.
Особами, яким повідомлено про підозру, зазначені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , а також ОСОБА_20 .
Окрім цього, у вказаному витягу зазначено також про внесення до ЄРДР 30 квітня 2018 року о 23.48.12 год. відомостей по заяві ОСОБА_136 від 30 квітня 2018 року за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 122 КК, фабула: «ЄО: 30 квітня 2018 року приблизно о 17.25 год. невстановлені слідством особи, перебуваючи за адресою м. Київ, пл. Бессарабська, 2, нанесли тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепної кістки Народному депутату України Найєму Мустафі». Особа, яку повідомлено про підозру: ОСОБА_20 .
Також у вказаному витягу зазначено, що орган досудового розслідування - Шевченківське управління поліції ГУ НП у м. Києві, слідчі: ОСОБА_151 , ОСОБА_179 ОСОБА_162 , ОСОБА_158 , ОСОБА_157 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_155 , ОСОБА_154 , ОСОБА_156 , ОСОБА_161 ; прокурор: ОСОБА_180 , ОСОБА_181 ОСОБА_182 , ОСОБА_183 (ас. 2-3 т.3).

Згідно з постановою першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_43 від 1 травня 2018 року про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні призначена група прокурорів, яка складалась з прокурорів: ОСОБА_44 , ОСОБА_85 , ОСОБА_46 , ОСОБА_184 (ас. 6 т. 3).

Відповідно до протоколу від 2 травня 2018 року перегляду відеозапису, зафіксованого на камерах зовнішнього спостереження БЦ «Арена-Сіті», що за адресою: м. Київ пл. Бессарабська, 2, 30 квітня 2018 року , слідчим ОСОБА_167 у період з 12.30 до 13 год. здійснено огляд відеозапису на диску формату DVD-R «Verbatim», ємкістю 4,7 GB. Переглядом файлу, який має назву «ch01_4209», встановлено, що на ньому зафіксовано, як 30 квітня 2018 року за адресою: м. Київ вул. Басейна, 5-А, потерпілий ОСОБА_126 намагався наздогнати ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак йому активно протидіяв, із застосуванням фізичної сили ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У ході відеозаписів виконано «скрін-шоти», які скопійовано в протокол огляду.
О 17:43:50 підозрюваний ОСОБА_12 з`являється в полі зору камер відеоспостереження підземного паркінгу бізнес центру «Арена Сіті», рухаючись з боку вул. В.Васильківської в бік вул. Басейної.
О 17:43:52 підозрюваний ОСОБА_12 зупиняється біля колони паркінгу в очікуванні ОСОБА_20 , якого переслідує потерпілий.
О 17:43:58 в полі зору камери спостереження з`являється ОСОБА_20 , якого переслідує потерпілий (він біжить з боку вул. Басейної в бік вул. В Васильківської).
О 17:44:01 потерпілий переслідує ОСОБА_20 .
О 17:44:02 підозрюваний ОСОБА_12 обома руками хапає потерпілого за шию і валить на асфальтне покриття проїжджої частини, щоб допомогти ОСОБА_20 втекти. У цей час ОСОБА_20 , скориставшись нагодою, тікає до підземного паркінгу.
О 17:44:05 підозрюваний ОСОБА_12 , поваливши потерпілого на землю, намагається завдати йому удари ногами, після чого тікає в бік вул. В.Васильківської, а потерпілий встає та починає бігти за ним.
О 17:44:09 потерпілий починає переслідувати ОСОБА_12 .
Вказаний диск упакований слідчою ОСОБА_27 (ас. 89-93 т.3).
Під час судового розгляду при перегляді даного відеозапису судом встановлено, що о 17:43:48 з`являється в полі видимості відеокамери № 1 ОСОБА_12 , потім на 17:43:58 з`являється ОСОБА, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, яка біжить, розмовляючи по телефону, а її наздоганяє, розмовляючи по телефону, потерпілий ОСОБА_10 . В цей момент ОСОБА_12 перехоплює потерпілого ОСОБА_10 , звалює його на проїжджу частині та тікає, а потерпілий відразу, підвівшись, починає наздоганяти його. Крім того, переглянуто файл з назвою «ch01_4348», на якому зафіксовано з іншого ракурсу камерою № 14, момент перехоплення обвинуваченим ОСОБА_171 потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до даних протоколу обшуку від 2 травня 2018 року та додатку до нього диску DVD-R ANV слідчий СВ ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_157 у період з 18.55 год. до 19.25 год. за участю захисника ОСОБА_185 , спеціаліста ОСОБА_186 , двох понятих, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 2 травня 2018 року за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, здійснив обшук автомобіля марки Мерседес G-63 державний номерний знак НОМЕР_2 , у ході якого виявлено, вилучено та опечатано: мобільний телефон Айфон рожевого кольору, 10 предметів, схожих на патрони, змиви з керма автомобіля (ас. 196-204 т.3).

Даними, викладеними у постанові першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_72 від 7 травня 2018 року про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року, підтверджується, що у даному кримінальному провадженні призначена група прокурорів у складі прокурорів відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_26 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_187 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_188 , ОСОБА_189 , ОСОБА_84 , прокурорів Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_44 , ОСОБА_85 та ОСОБА_46 (ас. 7-8 т. 3).

Відповідно до постанови першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_72 від 7 травня 2018 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року доручено слідчому управлінню ГУ НП у м. Києві (ас. 9 т.3).

Згідно з постановою заступника начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві начальника слідчого управління полковника поліції ОСОБА_48 від 8 травня 2018 року створено групу слідчих у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року, в яку входили слідчі СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 , ОСОБА_190 , ОСОБА_191 , ОСОБА_192 , ОСОБА_193 , ОСОБА_194 , ОСОБА_195 , ОСОБА_196 , ОСОБА_56 , ОСОБА_197 , ОСОБА_198 , ОСОБА_199 , ОСОБА_200 , ОСОБА_201 , ОСОБА_202 , ОСОБА_203 , ОСОБА_204 , ОСОБА_65 , ОСОБА_205 , ОСОБА_67 , ОСОБА_206 , ОСОБА_207 , ОСОБА_208 , ОСОБА_209 , слідчі Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_151 , ОСОБА_156 , ОСОБА_155 , ОСОБА_154 , ОСОБА_160 , ОСОБА_159 , ОСОБА_162 , ОСОБА_158 , ОСОБА_210 , ОСОБА_211 , ОСОБА_157 , ОСОБА_161 , ОСОБА_36 (ас. 11-13 т.3).

Згідно з даними протоколу огляду предметів від 17 травня 2018 року у приміщенні службового кабінету за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 проведено огляд мобільного телефону Apple iPhone7, який вилучено 2 травня 2018 року під час обшуку автомобіля «Mercedes G63» державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі ухвали слідчого судді від 2 травня 2018 року (ас. 205-212 т.3).

Відповідно до протоколу перегляду відеозаписів з камери відеоспостереження, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг до БЦ «Арена-Сіті», зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві від 18 травня 2018 року у період з 17 до 18 год. слідчим ОСОБА_27 здійснено огляд відеозаписів на диску DVD+R «EVO», ємкістю 8,5 Gb, на якому містяться відеозаписи з камери відеоспостереження, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг до БЦ «Арена-Сіті», зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві, а саме: «ch14_4031.mp4», «ch14_4348.mp4». Переглядом файлу, який має назву «ch14_4031.mp4», встановлено, що відеофайл тривалістю 3 хв.16 сек., о 17:41:48 на відеозаписі з`являється ОСОБА_20 , який біжить в напрямку руху автомобілів до вул. Басейна в м. Києві по пішохідній зоні за забором. Наздоганяючи його, по проїжджій частині біжить ОСОБА_10 та фотографує ОСОБА_20 .
О 17:41:56 через металевий паркан перелазить ОСОБА_20 та о 17:41:58 біжить за ОСОБА_10 , перебігаючи проїжджу частину по АДРЕСА_8 .
О 17:42:03 ОСОБА_10 перебіг на протилежний бік дороги та за ним перебіг ОСОБА_20 . Після чого деякий час вони знаходяться поза полем видимості відеокамери.
О 17:43:34 на відеозаписі з`являється ОСОБА_20 , який прямує по проїжджій частині вул. Павла Скорпадського в напрямку вул. Велика Васильківська.
О 17:43:46 на відеозаписі з`являється ОСОБА_10 , який прямує за ОСОБА_20 по проїжджій частині вул. Павла Скоропадського в напрямку вул. Велика Васильківська.
Відеозапис переривається о 17:43:47.
Переглядом файлу «ch14_4348.mp4» встановлено, що відеофайл тривалістю 9 хв.13 сек., о 17:43:57 на відеозаписі з`являється ОСОБА_12 , який стоїть поруч з в`їздом в підземний паркінг БЦ «Арена-Сіті».
О 17:43:58 на відеозаписі ОСОБА_20 біжить до ОСОБА_12 , а за ОСОБА_20 біжить ОСОБА_10 .
О 17:44:01 на зустріч ОСОБА_10 біжить ОСОБА_12 , а ОСОБА_20 біжить в напрямку в`їзду до підземного паркінгу.
О 17:44:02 ОСОБА_12 штовхає ОСОБА_10 на асфальтне покриття проїжджої частини вул. Павла Скоропадського
О 15:53:01 відеозапис закінчується.
Вказаний диск упакований слідчою ОСОБА_27 (ас.95-102 т.2).
Під час перегляду в судовому засіданні в суді першої інстанції судом встановлено, що при відкритті виявлені пошкодження диску, у вигляді двох дірок. На диску міститься файл, який має назву «ch14_4031.mp4», згідно з даними якого 30 квітня 2018 року 17:41:48 в полі видимості камери № 14 на протилежній стороні проїжджої частини спостерігається потерпілий ОСОБА_10 , а паралельно з ним на тротуарі особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження. Потерпілий біжить та знімає на телефон праворуч від себе особу, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження. Після цього особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, перестрибує через огорожу на проїжджу частину до потерпілого ОСОБА_10 та починає наздоганяти останнього, а той, у свою чергу, тікає, перетинаючи проїжджу частину на протилежний бік. Переглядом файлу, який має назву «ch14_4348.mp4»30 квітня 2018 року о 14:43:51 в полі видимості камери № 14 на проїжджій частині з`являється потерпілий ОСОБА_10 , о 14:43:54 попереду нього з`являється особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, розмовляючи по телефону. При цьому о 14:43:53 в полі видимості відеокамери на тротуарі з`являється обвинувачений ОСОБА_12 . Особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, починає бігти в сторону обвинуваченого ОСОБА_168 , а за ним біжить потерпілий ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_12 , у свою чергу, починає бігти на зустріч потерпілому, який, змінюючи напрямок руху ліворуч, біжить по проїжджій частині, та вони обидва зникають з видимості камери № 14.

Згідно з даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12 червня 2018 року та додатку до нього, старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 у приміщенні КМКЛ № 12 за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-а, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 року вилучила історію хвороби, медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проходив лікування в період часу з 30 квітня 2018 року по 23 травня 2018 року (ас. 135-138 т. 3).

Дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 20 червня 2018 року, свідчать про те, що у період часу з 06.25 год. по 09.25 год. старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 за участю потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_172 , стажиста адвоката ОСОБА_212 , спеціаліста: техніка відділу криміналістичного забезпечення СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_213 , у присутності понятих ОСОБА_214 та ОСОБА_215 , провела слідчий експеримент із застосуванням камери «SonyHD», з флеш-накопичувачем «TeamGroup» 8GB MicroSD, з метою перевірки та уточнення відомостей, викладених у протоколі допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній, знаходячись на Бессарабській площі в м. Києві, показав, що 30 квітня 2018 року приблизно о 17.20 год. він, знаходячись за кермом автомобіля марки «Хонда Акорд», рухався з бульвару Т.Шевченка в напрямку Бессарабської площі в м. Києві. Проїжджаючи перехрестя вулиць Хрещатик та Велика Васильківська, потерпілий показав, що він рухався у середній смузі руху та мав намір їхати прямо в сторону Бессарабської площі. Проїжджаючи перехрестя ліворуч від автомобіля, в якому рухався потерпілий, з`явився автомобіль «Мерседес Гелендваген», який намагався вклинитись в смугу, яка була зайнята потерпілим, при цьому порушуючи правила дорожнього руху. ОСОБА_10 пояснив, що подальший рух призвів би до зіткнення і тому він вимушений був зупинитись. Залишаючись в автомобілі потерпілий побачив, як зі сторони водійського місця автомобіля «Мерседес Гелендваген» вийшов хлопець в білій футболці з бородою, обійшов його спереду та підійшов до автомобіля потерпілого. Потерпілий вийшов зі свого автомобіля, після чого між ними сталася словесна перепалка, яка супроводжувалась нецензурною лексикою з боку водія автомобіля «Мерседес Гелендваген». Потерпілий намагався пояснити, що водій автомобіля «Мерседес Гелендваген», порушив правила дорожнього руху, однак той не погодився з ним. Тоді потерпілий, зазначив, що він викликає працівників поліції та показав, що направився до свого автомобіля за телефоном. Взявши телефон, потерпілий зателефонував працівникам поліції. У цей час, з переднього пасажирського місця автомобіля «Мерседес Гелендваген», вийшов хлопець в білій футболці без бороди та пересів на водійське сидіння цього автомобілю, при цьому попередній водій забрав звідти свої речі. Потерпілий зазначив, що він був обурений тим, що порушник правил дорожнього руху уникне відповідальності, а тому підійшов до автомобіля «Мерседес Гелендваген», попросив вийти з нього пасажира, який знаходився на водійському місці. В цей час, підійшов ще один хлопець, одягнений в білу футболку та червону сорочку в клітинку, який погрожуючи потерпілому застосовуючи нецензурну лексику, сказав потерпілому, що «ніхто не має права поводитись так і з його родичами». Після цього потерпілий вдруге зателефонував працівникам поліції. Та в цей час перед автомобілем потерпілого, зупинився автомобіль «BMW», який на думку потерпілого приїхав зі сторони вулиці Великої Васильківської. З переднього пасажирського сидіння автомобіля «BMW» вийшла особа в червоній футболці, яка одразу підійшла до потерпілого та інших осіб. Потерпілий не розуміючи, що це за особа і чому вона приїхала, почав запитувати та спілкуватися із останньою. Однак, особа у червоній футболці на підвищених тонах та із застосуванням нецензурної лексики почала погрожувати потерпілому. В цей час особа в червоній футболці правою рукою нанесла потерпілому удар в область щелепи зліва. Від якого останній відчув різкий біль та похитнувся. Хлопець в червоній клітчастій сорочці схопив його ззаду за руки, таким чином позбавляючи можливості прикритись. В момент, коли всі учасники знаходились поряд, створивши коло, потерпілий відчув ще два удари в область обличчя, які наносив чоловік в червоній футболці. Інші учасники явно заохочували цю бійку та не намагалися її припинити. Зупинило їх те, що поряд проїжджав автомобіль в якому знаходилась знайома потерпілого, яка повідомила учасникам, щоб вони припинили свої дії. Оскільки потерпілий є народним депутатом України. Після цього повідомлення, чоловік у червоній футболці надав команду у червоній футболці розійтись. Автомобілі «Мерседес Гелендваген» та «BMW» поїхали, а чоловік у червоній футболці, пішов пішки. На пропозицію всі учасники прослідували в сторону входу у Метроград біля будинку Бессарабського ринку. Потерпілий пояснив, що там виникла між ними незначна штовханина та чоловік у червоній футболці піднявся по сходах на гору, перебіг дорогу в бік «Арена-Сіті» та зайшов в арку поруч із «ПінчукАртЦентр», опинившись таким чином в центрі «Арена-Сіті». Всі учасники направились за потерпілим через арку в центр площі, що знаходиться в «Арена-Сіті». Вийшовши на протилежний бік «Арена-Сіті» зі сторони вулиці Павла Скоропадського, потерпілий повідомив, що він перебігав дорогу за чоловіком в червоній футболці та йшов за ним таким чином: чоловік в червоній футболці за парканом, а потерпілий порядок з парканом, але на проїжджій частині. Потерпілий в цей момент здійснював його фотографування, що на думку потерпілого останнього обурило. Тоді чоловік в червоній футболці, почав наздоганяти потерпілого, перестрибнувши через паркан, побіг через проїжджу частину вулиці Павла Скоропадського в бік «Арена-Сіті». Чоловік у червоній футболці, не наздогнавши потерпілого, біля вітрин магазину «Шанель», почав рух в сторону вулиці Великої Васильківської вздовж вулиці Павла Скоропадського. Потерпілий пішов за чоловіком у червоній футболці та помітив поруч із в`їздом в підземний паркінг особу в білій футболці та в клітчастій сорочці червоного кольору, якому чоловік у червоній футболці дав команду зупинити потерпілого. Після цього особа в клітчастій сорочці накинулась на потерпілого, поваливши його на проїжджу частину за подвійну дорожню розмітку, а чоловік в червоній футболці втік в бік в`їзду в паркінг. Знаходячись на проїжджій частині, як пояснив потерпілий, особа в клітчастій сорочці нанесла йому декілька ударів в область голови. Підвівшись, потерпілий, побіг далі за хлопцем в червоній сорочці в напрямку вулиці Великої Васильківської, однак при спробі затримати його, той накинувся на потерпілого від чого останній впав спиною до землі. У цей момент потерпілий закривався руками та відчував, як йому наносилися удари руками в область голови, тулубу, шиї. А саме він бачив, як спереду наносив удари чоловік в червоній сорочці, а позаду він помітив особу в червоній футболці. Пригадуючи кількість завданих ударів, потерпілому здавалося, що осіб, які наносили удари було троє. Оговтавшись та піднявшись, потерпілий побачив, як в сторону вулиці Великої Васильківської йшли двоє осіб, а саме чоловік в червоній футболці та чоловік в червоній сорочці. Розуміючи, що вже не наздожене їх та згадавши, що на проїжджій частині стоїть його відкритий автомобіль, попрямував через арку та центральну площу центру «Арена-Сіті» до Бессарабської площі. На запитання слідчого потерпілий повідомив, що привертало увагу оточуючих, що відбувалось на Бессарабській площі за його участі та участі інших вказаних осіб адже це були голосні крики, нецензурна лексика і бійка. Люди зупинялись, хтось фотографував, хтось запитував, що сталось. Потерпілий припустив, що міг вигукувати нецензурні слова, однак вони були у відповідь нецензурній лексиці, яку використовували інші учасники, оскільки від них постійно були погрози життю, здоров`ю, в тому числі із застосуванням нецензурної лексики. Потерпілий під час події, що мала місце 30 квітня 2018 року не пред`являв посвідчення народного депутата України (ас. 103-111 т.3).
Судом шляхом перегляду в судовому засіданні відеозапису, що міститься на флеш-накопичувачі «Team Group»8 GB Micro SD, встановлено, що зміст відеозапису відповідає відомостям зафіксованим у протоколі слідчого експерименту від 20 червня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_10 (ас. 111 т.3).

Відповідно до даних висновку експерта № 8-5/608 від 23 червня 2018 року, об`єктом дослідження якого стали 10 патронів, вилучені 2 червня 2018 року в ході проведення обшуку автомобіля «Mercedes G63» державний номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, вул. Герцена. 9, один патрон з маркуванням «8&В 9mm Р.А.Вlanc» є кулевим пістолетним патроном центрального запалення, спорядженим сферичною полімерною кулею. Патрон виготовлений саморобним способом з використанням частин патронів промислового виробництва, а саме: полімерного сферичного снаряда, капсуля Боксера, бездимного пороху, гільзи шумового пістолетного патрона калібру 9 мм Р.А. (виробник гільзи - «Seller&Bellot», Чехія). Питання про віднесення патрона з маркуванням «8&В 9mm Р.А.Вlanc» до боєприпасів, через неможливість проведення експериментальної стрільби та визначення енергетичних показників стріляного снаряда, у зв`язку руйнацію патрона при дослідженні, вирішити не уявляється можливим;
- чотири патрона з маркуванням «ПС9 9 мм» є боєприпасами - кулевими пістолетними патронами центрального запалення, спорядженими сферичною полімерною кулею. Патрони виготовлені саморобним способом з використанням частин патронів промислового виробництва, а саме: полімерних сферичних снарядів, капсулів Боксера, бездимного пороху, гільз пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А. (виробник гільз - «ВТК Шмайсер», Україна);
- п`ять патронів саморобного виготовлення за своїми конструктивними особливостями можуть використовуватись для стрільби з гладкоствольних пістолетів 9 мм Р.А. травматичної дії та збіжної з ними за конструктивними характеристиками та калібром зброї.
- п`ять патронів з маркуванням «АЕ9 9 мм» не є боєприпасами - є пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., спорядженим еластичним снарядом травматичної дії, та є штатними патронами до травматичної зброї з вогнепальним принципом метання снаряду калібру 9 мм Р.А. Патрони виготовлені промисловим способом (виробник - УНСП «Шмайсер», Україна).
Пістолетні патрони з маркуванням «8&В 9mm Р.А.Вlanc» та «ПС9 9 мм», вилучені 2 червня 2018 року в ході проведення обшуку автомобіля марки Мерседес державний номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, виготовлені саморобним способом з використанням частин патронів промислового виробництва (ас. 226-231 т.3).

Згідно з даними протоколу тимчасово доступу до речей і документів від 2 липня 2018року та додатків до нього, старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 у приміщенні ТОВ «Лайфсел» за адресою: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 року вилучила копію інформації на диску DVD-R з написом 13483 вк, про зв`язок абонентів з номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , в період з 30 квітня 2018 року по 2 травня 2018 року (ас. 173-177 т.3).

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 2 липня 2018 року та додатків до нього, старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 у приміщенні ПрАТ «Київстар» за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2018, вилучила копію інформації на диску DVD-R з написом «Київстар», вх. 18004 вих. 12925/3/кт, про зв`язок абонента з номером НОМЕР_8 у період часу з 30 квітня 2018 року по 2 травня 2018 року (ас. 178-180 т.3).

Даними довідки про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року по факту спричинення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_10 , яка не містить будь-яких даних щодо виконавця, здійснено аналіз з`єднань абонентських номерів НОМЕР_7 , НОМЕР_9 та НОМЕР_6 (ас. 188-195 т.3).

Згідно з даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 19 липня 2018 року, у період часу з 11 год. по 17.30 год. старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 за участю підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , за участю захисників підозрюваних - адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_185 , із застосуванням камери «PanasonicHCV380» 16GB MicroSD, провела слідчий експеримент, за адресою: АДРЕСА_9 , з метою перевірки і уточнення відомостей, викладених у протоколі додаткового допиту підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 . Під час слідчого експерименту штучно створена обстановка, яка максимально наближена до обстановки, відомості щодо якої уточнюються та перевіряються. Підозрюваний ОСОБА_6 вказав на транспортний засіб, який під час слідчого експерименту буде використовуватись, як автомобіль «Мерседес Гелендваген» номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого він знаходився, а на пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 . По праву сторону від цього автомобіля ОСОБА_117 вказав на автомобіль, який під час слідчого експерименту буде використовуватися, як автомобіль, на якому рухався потерпілий ОСОБА_119 . Підозрюваний уточнив, що колеса автомобіля потерпілого були вивернуті вліво і перекривали йому дорогу так, що унеможливлювало проїзд. Далі ОСОБА_117 вказав на місце знаходження автомобіля «БМВ», за кермом якого знаходився невідомий йому чоловік, а на пасажирському сидінні знаходився його старший брат ОСОБА_7 . ОСОБА_117 повідомив, що він рухався на автомобілі «Мерседес Гелендваген» в крайній лівій смузі в напрямку Бессарабської площі вниз від Президент готелю. Йому необхідно було проїхати прямо до ПінчукАртЦентру та відповідно в кінці вулиці, потрібно було перестроїтися вправо, оскільки за п`ятнадцять метрів в смузі його руху була наявна дорожня розмітка стрілка, що дозволяла рух прямо, а в самому низу, він вже побачив, що прямо можна рухатися тільки з центральної смуги. Також він пояснив, що намагався перестроїтися вправо, так як бачив місце, що дозволяло йому перестроїтися, та спробував зробити маневр. Автомобіль, який рухався справа від нього, прискорився, відповідно він вивернув руль вліво. ОСОБА_117 вказав, що автомобіль, на якому рухався потерпілий, підібгав його автомобіль і вивернув колеса вліво, заблокувавши йому проїзд, у зв`язку із чим вони зупинились на перехресті, трохи далі, на Бессарабській площі. Після зупинки він вийшов та, оглянувши транспортні засоби, побачив, що на двох лівих дверях автомобіля «Хонда» наявні подряпини, які знаходяться на рівні колеса та підкрилка автомобіля під його керуванням, а тому подумав, що автомобіль «Хонда» зачепив його автомобіль. При цьому на його запитання потерпілий повідомив, що викликав патрульну поліцію, а тому він припустив, що сталася дорожньо-транспортна пригода. Іншого приводу для зупинки транспортних засобів він не бачив. Після цього він пішов до свого автомобіля, а, можлив,о і взагалі сів в автомобіль. До нього двічі чи тричі підходив водій автомобіля «Хонда» і провокував його. Після цього з автомобіля вийшов ОСОБА_7 , який просив заспокоїтися водія автомобіля «Хонда», і казав, що якщо викликаний патруль, то чекатимуть його. Вказав, що зателефонував своєму старшому брату та повідомив, що скоріше за все трапилася ДТП. ОСОБА_117 зазначив, що він намагався переконатися, що дійсно трапилася ДТП, оскільки з першого разу він не роздивився, так як потерпілий кричав, щоб він сів в машину, можливо, думав, що вони хочуть поїхати з місця ДТП, якого не було. Це все відбувалося приблизно 10-15 хвилин та він запропонував ОСОБА_7 сісти в автомобіль, при цьому він сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 на водійське сидіння. В цей час до відчиненого вікна водійський дверей підійшов водій автомобіля «Хонда» та став вимагати у ОСОБА_7 віддати ключі від автомобіля, а так як останній не погодився, водій автомобіля «Хонда» намагався дістати ключі з автомобіля самостійно. Після того, як водій автомобіля «Хонда» зрозумів, що не зможе дістати ключі через вікно автомобіля, то почав виламувати двері, коли йому вдалося відчинити двері, ОСОБА_7 вийшов із автомобіля і розмови продовжились. В момент вчинення водієм автомобіля «Хонда» зазначених дій, він скоріш за все знаходився перед автомобілем та казав водію автомобіля «»Хонда», щоб він не провокував, а сів до свого автомобіля чекати приїзду працівників поліції, які вирішать хто винен, якщо сталося ДТП. На уточнююче запитання слідчого, повідомив, що не чув змісту розмови по телефону водія автомобіля «Хонда» під час виклику ним працівників поліції. Зазначив, що водій автомобіля «Хонда» провокував тим, що він на його адресу висловлював образи та погрози, а він в свою чергу не застосовував нецензурну лайку на адресу водія автомобіля «Хонда». По приїзду його старшого брата ОСОБА_20 , останній відразу підійшов до ОСОБА_216 , так як було зрозумілим, що водій «Хонди» це ОСОБА_217 . Уточнив, що він практично дослівно чув, що сказав ОСОБА_218 ОСОБА_219 та стало зрозумілим, що ДТП не має. Далі він перебував на тротуарі біля місця події, а тому не чув розмови між ОСОБА_20 та ОСОБА_166 . Вказав, що до моменту приїзду ОСОБА_20 на місці події, крім нього та ОСОБА_7 перебував ще ОСОБА_12 , який з`явився за декілька хвилин до приїзду старшого брата. Зазначив, що по приїзду ОСОБА_20 на місці події присутні розташовувались наступним чином: ОСОБА_20 стояв біля автомобіля «БМВ», навпроти нього стояв ОСОБА_119 , перед ним, ОСОБА_220 , знаходився ОСОБА_7 , а правіше стояв ОСОБА_12 . Також, підозрюваний ОСОБА_117 уточнив, що в тій позиції, в якій він знаходився, йому було видно тільки верхівку голови ОСОБА_20 , оскільки попереду нього знаходився ОСОБА_7 . Точно пам`ятає, що всі особи, які перебували на місці події, знаходились перед ним та він не чув, про що вони розмовляли. Далі ОСОБА_117 дав показання про те, що він відволікся та йому повідомили, що його брат ОСОБА_20 завдав удар ОСОБА_170 . Самого удару він не бачив, однак усі, хто знаходився перед ним, почали рухатись в його сторону та він відповідно сам почав відходити назад. Далі хтось крикнув: «Сядь в машину», але кого це стосувалося, він не зрозумів. Вказав, що ОСОБА_20 та ОСОБА_119 стали кудись іди, а він зі своїм братом ОСОБА_171 пішли в напрямку входу в «Метроград» за Бессарабським ринком. Пройшовши, приблизно 100 м, він попрощався з ОСОБА_171 та сів в таксі і поїхав на Печерський базар. Уточнив на питання слідчого, що під час події бачив, як ОСОБА_119 своїм плечем нібито уперся в ОСОБА_7 , а останній взяв руками за плечі ОСОБА_10 і направив в сторону автомобілів. Що в цей момент робив ОСОБА_12 , він не бачив. Також вказав, що ОСОБА_7 з місця події поїхав на автомобілі «Мерседес» в напрямку вул. Хрещатик, оскільки ДТП не було, вони не чекали патрульну поліцію. На запитання слідчого вказав, що не привертала увагу оточуючих ситуація, яка склалася, вони тихо висловлювались, а от водій автомобіля «Хонда» кричав на всю вулицю, привертаючи до себе увагу. На запитання захисника вказав, що, приблизно за 20 м до світлофора висів знак, який дозволяв рух прямо. Коли загорівся червоний сигнал світлофора і він зупинився, то побачив знак, що їхати прямо в сторону «Арени» можна із середньої смуги руху, тобто він зрозумів, що потрібно перестроюватися. Автомобіль, що перебував перед автомобілем Найєма Мустафи, коли загорівся зелений сигнал світлофора, відразу проїхав і він хотів перестроїтися в середню смугу, так як з`явилося «вікно», однак автомобіль в смузі руху, на яку він хотів перестроїтися, став прискорюватися, тому він вивернув руль вліво. Автомобіль «Мерседес Гелендваген» та автомобіль потерпілого ОСОБА_10 зупинились наступним чином: праве переднє колесо автомобіля «Мерседес Гелендваген» знаходилось на рівні стика між дверима лівої сторони автомобіля потерпілого, при цьому, автомобіль останнього стояв під кутом з вивернутими колесами, заблокувавши, таким чином, проїзд автомобілю «Мерседес Гелендваген». Зазначив, що після зупинки автомобілів вирішив, якщо потерпілий викликав поліцію, то значить сталося ДТП.
Підозрюваний ОСОБА_7 на пропозицію слідчого дав показання, які аналогічні за своїм змістом показанням ОСОБА_6 . Крім того, уточнив, автомобіль за кермом якого перебував ОСОБА_117 зупинився на світлофорі в крайній лівій смузі. Після того, як світлофор подав дозволяючий сигнал для руху, ОСОБА_117 , відразу намагався перестроїтися. Також ОСОБА_7 пояснив, що коли він перебував в автомобілі, то по праву сторону, бачив, що автомобіля не було, що там був проміжок, в який можна було перелаштуватися. Він побачив автомобіль «Хонда», коли його водій, став подавати сигнал і прискорюватися. Підозрюваний ОСОБА_221 вказав, що це все відбувалося в момент, коли він сказав ОСОБА_222 перестроюватися. Як тільки той почав перестроюватися, то в цей момент, автомобіль «Хонда» почав розганятися, а тому він сказав ОСОБА_222 , стояти. Після зупинки він не міг вийти з автомобіля, так як транспортні засоби зупинились близько один до другого. Уточнив, що водій автомобіля «Хонда», ще не встиг зупинитися, як вже почав кричати. З автомобілів ОСОБА_117 з водієм автомобіля «Хонда», вийшли одночасно та зупинилися попереду автомобіля «Мерседес». Він, побачивши подряпини на автомобілі Мустафи, подумав, що транспортні засоби зіткнулися. Він, пропонував водію автомобіля «Хонда» заспокоїтися та повідомляв про відшкодування збитків, але у відповідь водій автомобіля «Хонда» кричав йому закрити рота та повернутися назад в автомобіль. Після приїзду брата ОСОБА_20 , коли той вийшов з автомобіля «БМВ», то відразу підійшов до ОСОБА_216 , так як було зрозуміло, що водій автомобіля «Хонда» - Мустафа, оскільки інших сторонніх поруч не було. Уточнив, що йому було практично дослівно чутно, що сказав ОСОБА_218 - ОСОБА_219 , і в цей момент їм стало зрозуміло, що ДТП немає. Також вказав, що він бачив, як ОСОБА_119 нахилився до ОСОБА_20 , але в цей момент, він відволікся на ОСОБА_168 , після чого всі стали шуміти. Він хотів зупинити цей хаос, став так, що ОСОБА_20 від нього був по ліву руку, а ОСОБА_119 по праву. Останній почав проштовхувати його, тому з метою уникнення бійки, він його повернув і відштовхнув до машини. На питання слідчого вказав, що в цей момент останній раз і бачив ОСОБА_10 . Підтвердив показання ОСОБА_6 . На запитання захисника вказав, що в момент, коли всі присутні стали відходити, то ОСОБА_119 намагався прорватися до ОСОБА_20 .
Підозрюваний ОСОБА_12 дав показання про те, що він рухався зі своїм другом на автомобілі в сторону Печерська додому та на ОСОБА_223 побачив автомобіль своїх братів, а тому вийшов із автомобіля та підійшов привітатися. Він намагався дізнатися у ОСОБА_6 , що сталося, але останній не знав, що відбувається. Після цього він спробував дізнатися, що відбулося у ОСОБА_10 , який знаходився перед автомобілем «Мерседес». Після цього він підійшов до братів, до водійських дверей автомобіля «Мерседес». Вказав, що потім знову підійшов до ОСОБА_10 та запропонував йому від`їхати, щоб нікому не заважати, однак, у відповідь почув нецензурну лексику. У цей же момент під`їхав ОСОБА_20 . Точне розташування автомобіля, на якому приїхав ОСОБА_20 , він не запам`ятав, але він зупинився, приблизно перед зупиненими автомобілями «Мерседес» та «Хонда». За показаннями ОСОБА_168 , ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_10 та намагався дізнатися, в чому справа, казав, якщо його брати щось натворили, то вони все виправлять, на що ОСОБА_119 з образами на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповів, щоб він їхав звідси і не заступався. У цей момент ОСОБА_12 знаходився правим боком до ОСОБА_10 і боковим зором побачив якийсь рух, після чого останній похитнувся, а тому він вмішався, щоб розборонити ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , повернувшись до ОСОБА_10 та виставивши своє ліве плече вперед, не хапаючи його за руки. Після чого ОСОБА_7 попросив ОСОБА_10 сісти в машину і ніби всі заспокоїлись і вирішили роз`їхатись. ОСОБА_7 поїхав на автомобілі «Мерседес», а він із ОСОБА_220 разом відійшли, а потім розійшлись. Уточнив на запитання слідчого, що не пам`ятає, куди пішли ОСОБА_119 та ОСОБА_20 , бачив їх в останнє на місці події. Вказав, що не вчиняв будь-яких активних дій по відношенню до ОСОБА_10 , не висловлювався в його адресу нецензурною лайкою, намагався заспокоїти. Підтвердив показання ОСОБА_6 (ас. 114-128 т.3).
За результатами перегляду в судовому засіданні відеозапису, що міститься на флеш-накопичувачі «Kingstone» 16GB MicroSD, встановлено, що зміст відеозапису відповідає відомостям, зафіксованим у протоколі слідчого експерименту від 19 липня 2018 року за участі підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 (ас. 128 т.3).

Відповідно до даних висновку експерта № 787/е від 27 серпня 2018 року з додатком до нього, під час первинно відомого звернення ОСОБА_136 30 квітня 2018 року о 17.51 год. (під час огляду лікарями бригади швидкої медичної допомоги), з урахуванням даних, що віддзеркалюють його стаціонарне лікування (у тому числі, проведених інструментальних досліджень) та під час проведення 8 травня 2018 року судово-медичного огляду, у ОСОБА_10 було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма; садна неправильно-овальної та подовженої форми в заднє-тім`яній ділянці практично по середній лінії (1,6х0,8-1,2 (см)); на лівій заднє-боковій поверхні шиї в нижній третині косо-горизонтально (0,6х2,8(см)); розлогі синці в лобно-скроневій ділянці зліва (неправильно-овальної форми), з переходом на повіки лівого ока у зовнішнього кута (8,5х5,5 (см)); на повіках правого ока, з переходом в підочно-виличну ділянку (5,5х6,5 (см)); в лівій щічно-нижньощелепній ділянці, з переходом на передню та ліву бокову поверхню шиї, до нижньої третини та зліва в підключичну ділянку (18,5х6,5-9,5 (см)); струс головного мозку. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді струсу головного мозку відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Щодо механізму утворення виявленого тілесного ушкодження, можна стверджувати, що воно утворилося: синці за рахунок щонайменше 3-х кратної ударної дії твердих предметів, один з яких відобразив овальну контактну поверхню; садна за рахунок ковзання, тертя, ударів під кутами або комбінації таких впливів. Враховуючи усю проаналізовану медичну документацію (у якій відображено динамічне звернення потерпілого по медичну допомогу після подій 30 квітня 2018 року ), дані проведеного 08.05.2018 судово-медичного огляду, є підстави вважати, що комплекс ушкоджень у ділянці голови потерпілого міг утворитися у строк, зазначений в описовій частині ухвали, тобто 30 квітня 2018 року . Утворення комплексу ушкоджень у ділянці голови потерпілого за рахунок падіння на площину виключається. Описаний комплекс ушкоджень у ділянці голови Найєма Мустафи-Масі міг утворитися способом, який частково був відображений на переглянутих фрагментах відеозаписів подій, які відбувалися 30 квітня 2018 року за участі персоніфікованих осіб. Особливо слід звернути увагу на наступному. Під час звернення ОСОБА_10 по медичну допомогу після подій 30 квітня 2018 року , йому були встановлені й такі діагнози: «перелом нижньої щелепи в ділянці кута зліва»; «втиснутий перелом заднє-нижньої стінки лівої верхнє-щелепної пазухи». Під час аналізу наданих рентгенограм, зокрема, голови, з`ясувалося, що окремі ділянки частково не візуалізуються. Під час аналізу первинно наданого диску було виявлено відсутність записів томографії. З метою об`єктивізації стану кісток черепа, через ініціатора призначення експертизи було направлено клопотання щодо обґрунтованої необхідності проведення томографії голови. Під час аналізу отриманих даних томографії голови було візуалізовано та об`єктивізовано наявність: перелому, що консолідується, кута нижньої щелепи зліва (лінія якого проходить у вертикальному напрямку, краї візуалізуються добре, з ознаками нерівномірно вираженої консолідації та «ніжних» грануляцій); крайового дефекту заднє-нижньої стінки лівої верхнє-щелепної пазухи. Так, як вбачається із отих даних (під час аналізу саме даних томографії голови від 15 серпня 2018 року), наявний перелом за своєю морфологією, у стадії консолідації станом на момент проведення томографії голови 15 серпня 2018 року. Морфологічна картина, яка була з`ясована на момент проведення дослідження томографії від 15 серпня 2018 року свідчить про утворення цього перелому щонайменше за 3-4 тижні від моменту проведення цього дослідження. Так, стан країв перелому нижньої щелепи дозволяє висловитися щодо утворення цього перелому у строк понад 3 тижні від моменту проведення томографії голови. Одночасно, відсутність об`єктивних даних інструментальних досліджень (як томографії так і рентгенографії) саме цієї анатомічної ділянки позбавляє можливості судити про давнину його утворення. Щодо виявленого перелому, що консолідується, заднє-нижньої стінки лівої верхнє-щелепної пазухи, взагалі відсутні об`єктивні відомості щодо давнини його виникнення (стан країв перелому містить доволі суперечливі складові краї, добре виражена візуалізації майже по всій довжині, окреслені профілі, що простежуються рівномірно по всьому довжиннику), що унеможливлює веріфікацію навіть ймовірну, часового проміжку його утворення. Враховуючи відсутність інформативно значущих результатів проведених інструментальних досліджень голови з моменту стаціонарного етапу лікування потерпілого, навіть, враховуючи дані, викладені у протоколах проведених 30 квітня 2018 року та 2 травня 2018 року інструментальних досліджень, слід визнати, що навіть під час проведення вказаних досліджень було виявлено наявність порушення анатомічної цілісності кісток лицевого скелету, проте, під час складання протокольної частини вказаних досліджень, відповідними спеціалістами не було зафіксовано та відображено у протоколах вказаних досліджень таких складових: опису морфології власно переломів (зокрема, опису стану їх країв); не було помічено/виявлено/зафіксовано ознак специфічної травматизації або характерних реактивних змін у оточуючих м`яких тканинах (як обов`язкової складової, що свідчить про давнину утворення утворення будь-якого перелому/переломів вказаних анатомічних ділянок факультативно передбачає наявність низьких змін у м`яких тканинах крововиливів тощо). Виходячи з вищевикладеного, можна констатувати, що обґрунтовано категорично стверджувати про утворення цих переломів саме 30 квітня 2018 року , неможливо. Як убачається із переглянутих відеозаписів подій, які відбувалися у вищевказаному місці (частково відображено у вивченому протоколі перегляду відеозапису з камер відео-спостереження «Безпечне місто», що за адресою: м. Київ, площа Бессарабська, 2, від 1 травня 2018 року з фототаблицею «скрін-шотів» даного відеозапису від 30 квітня 2018 року ) за участі персоніфікованих осіб, відповідаючи на питання ухвали, є підстави наголошувати, що складова комплексу ушкоджень (які є невід`ємними складовими черепно-мозкової травми) у Найєма Мустафи-Масі, а саме «розлогі синці .. …. в лівій щічно-нижньощелепній ділянці….» могла утворитися за способом, який був частково візуалізований під час перегляду наданого диску а саме, нанесення удару правою рукою персоніфікованої особи у ділянку голови потерпілого, що візуалізовано на переглянутому відеофрагменті (час запису на переглянутому відеозапису 17:37:28 17:37:30 додаток) (ас. 139-156 т. 3).

Згідно з висновком експерта № 987/е від 27 серпня 2018 року з додатком до нього за матеріалами кримінального провадження № 0004974, аналіз наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , даних його судово-медичного огляду, окремих матеріалів кримінального провадження, у відповідності питань поставлених на вирішення, дає підстави зробити наступні висновки. У ОСОБА_10 , було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма; садна неправильно-овальної та подовженої форми в заднє-тім`яній ділянці практично по середній лінії (1,6х0,8-1,2 (см)); на лівій заднє-боковій поверхні шиї в нижній третині косо-горизонтально (0,6х2,8(см)); розлогі синці в лобно-скроневій ділянці зліва (неправильно-овальної форми), з переходом на повіки лівого ока у зовнішнього кута (8,5х5,5 (см)); на повіках правого ока, з переходом в підочно-виличну ділянку (5,5х6,5 (см)); в лівій щічно-нижньощелепній ділянці, з переходом на передню та ліву бокову поверхню шиї, до нижньої третини та зліва в підключичну ділянку (18,5х6,5-9,5 (см)); струс головного мозку.
Перегляд наданого відеозапису на якому відображені події за участі персоніфікованих осіб, дозволяє стверджувати, що тілесне ушкодження у ОСОБА_224 , а саме «садна … ….. в заднє-тім`яній ділянці практично по середній лінії … …… на лівій заднє-боковій поверхні шиї в нижній третині косо-горизонтально … ….. розлогі синці … ….. з переходом на передню та ліву бокову поверхню шиї, до нижньої третини та зліва в підключичну ділянку» могли утворитися способом, який відображений на дослідженому відеозапису. «….Підозрюваний ОСОБА_12 … обома руками хапає потерпілого за шию і валить на асфальтне покриття проїжджої частини….».
Виходячи зі смислового навантаження питань, поставлених на вирішення, дії вказаної персоніфікованої особи, обумовили спричинення таких складових черепно-мозкової травми: садна кожне з яких, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження»; синці (морфологія яких була зафіксована на момент проведення судово-медичного огляду 8 травня 2018 року, з урахуванням локалізації, площини, розмірів, дають підстави вважати про відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованих ділянок по місцю утворення саме вказаних синців та терміни відновлення порушеної функції вказаних ділянок потребують строк понад 6, але менш ніж 21 добу, які власно й віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальновизначеного судово-медичного критерію ступеню тяжкості), а тому за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Водночас, враховуючи вищевикладене та проаналізовані матеріали кримінального провадження, не має можливості висловитися, від якого саме травматичного впливу у ділянку голови утворилися складова цієї черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку (ас. 160-169 т. 3).

З постанови начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури м. Києва ОСОБА_87 про виділення матеріалів в окреме провадження від 14 вересня 2018 року встановлено, що з кримінального провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року в окреме провадження виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України, та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000916, із зазначенням 353 позиції матеріалів, які підлягають виділенню, і вказані матеріали направлені до СУ ГУ НП у м. Києві для організації проведення подальшого досудового розслідування (ас. 16-30 т.3).

Згідно з даними витягу з ЄРДР, сформованого 14 вересня 2018 року, кримінальне провадження за № 00000916 зареєстроване 14 вересня 2018 року о 15.17.06 год. за заявою ОСОБА_10 від 30 квітня 2018 року, правова кваліфікація - ч. 2 ст. 296 КК України, внесено відомості про те, що 30 квітня 2018 року близько 17:40 год., за адресою: м. Київ вул. Бессарабська, 2, невстановлена група осіб вчинили хуліганські дії, а саме грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, що в результаті заподіяли Народному депутату України ОСОБА_150 тілесні ушкодження. Після цього невстановлена група осіб зникли у невідомому напрямку.
Витяг містить відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Також у витягу зазначено орган досудового розслідування - ГУ НП у м. Києві, слідчі: ОСОБА_27 , ОСОБА_65 , ОСОБА_67 , ОСОБА_208 , ОСОБА_207 , ОСОБА_225 , ОСОБА_206 , ОСОБА_202 , ОСОБА_204 , ОСОБА_199 , ОСОБА_200 , ОСОБА_226 , ОСОБА_227 , ОСОБА_191 , ОСОБА_203 , ОСОБА_195 , ОСОБА_194 , ОСОБА_192 , ОСОБА_198 , ОСОБА_228 , ОСОБА_190 , ОСОБА_201 , ОСОБА_193 , ОСОБА_229 .
Прокурор: ОСОБА_230 , ОСОБА_26 , ОСОБА_231 , ОСОБА_232 , ОСОБА_233 , ОСОБА_234 , ОСОБА_235 , ОСОБА_236 , ОСОБА_79 , ОСОБА_187 , ОСОБА_237 , ОСОБА_238 , ОСОБА_239 , ОСОБА_240 , ОСОБА_181 , ОСОБА_180 , ОСОБА_182 (ас. 14-15 т.3).

Окрім того, судом першої інстанції під час судового розгляду досліджено докази сторони захисту, а саме, показання свідка ОСОБА_89 та письмові докази.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_89 , допитаного в судовому засіданні 3 грудня 2019 року, 30 квітня 2018 року він разом з ОСОБА_241 знаходились в районі метро Кловська, були в кафе. Магомеду надійшов дзвінок від ОСОБА_242 про те, що сталося якесь ДТП, що ОСОБА_243 був за кермом автомобіля, це все було десь поруч, і ОСОБА_244 запитав у нього ( ОСОБА_245 ), чи є час, щоб поїхати подивитись, що там трапилось. Вони десь через хвилин 5 були на місці. Він ( ОСОБА_246 ) побачив, що стоять два автомобілі. Його враження було, що це ДТП, з першого погляду якоїсь напруги там не було. Магомед вийшов з автомобілю. Він ( ОСОБА_246 ) намагався там зупинитись, щоб не перешкоджати руху. Не було такого, щоб можна було звертати увагу, здається там ніхто не кричав. Магомед звернувся до молодших, що вони там накоїли. Йому ( ОСОБА_247 ) здалось, що була подряпина на автомобілі, але, як потім з`ясувалось, нічого такого не було. Потім ОСОБА_244 запитав, що тут відбулось, і почалась словесна перепалка. Він ( ОСОБА_246 ) вийшов і побачив, що там ОСОБА_126 . Він був приємно здивований, оскільки побачив ОСОБА_131 , бачив його тільки з екрану телебачення. Він ( ОСОБА_246 ) розумів, хто це такий. Він ( ОСОБА_246 ) є мусульманином, знав ОСОБА_136 , як людину, яка представляла Революцію Гідності, несла певні цінності, для нього ( ОСОБА_245 ) це була приємна зустріч, але те, що він ( ОСОБА_246 ) побачив, то це точно не поведінка представника влади, який себе поводив якось агресивно, сказав би, неадекватно. Потім все якось перейшло в образи. Проблема в тому, він ( ОСОБА_246 ) не розумів, що ОСОБА_129 хоче, і що зробили ті хлопці. Там не можна було зрозуміти, що відбувається, в чому проблема. Ніхто там себе агресивно не поводив, ніхто нікому там не погрожував. Там всів стояли, треба завершувати перепалку і роз`їхатись, бо сигналили інші автомобілі. Хлопці казали «Вже все», але ОСОБА_217 не збирався когось там бити, але якось так кидався. Йому ( ОСОБА_247 ) здалось, що ОСОБА_129 був під чимось. Він ( ОСОБА_246 ) багато бачив у житті, і йому здалось, що людина просто шукає причину конфлікту і не хоче його завершувати. Якщо хтось там щось порушив, то хлопці договорились, чекаємо поліції, все, розійшлись. Якась образа, агресія. Потім вони стояли разом, а ОСОБА_129 підійшов до них, почав агресивно приближатися до ОСОБА_248 , потім між ними була штовханина, яка ні у що не перейшла. Він ( ОСОБА_246 ) так зрозумів, що немає сенсу стояти, він викликав поліцію, відійшов, побачив, що це нічим не продовжується, забрав автомобіль з дороги і від`їхав.
Він був свідком того, що на телефон ОСОБА_248 зателефонували, зміст розмови він не чув. Особисто він ( ОСОБА_246 ) нічого не чув, але чув, що трапилось якесь ДТП, треба поїхати та розібратись, що сталося. Поїздка зайняла близько 3-5 хвилин. Коли вони приїхали, то першим з автомобіля вийшов ОСОБА_244 , і він ( ОСОБА_246 ) чітко побачив, що першим - це був огляд автомобіля. Коли ОСОБА_244 вийшов, то він спілкувався російською мовою. Якогось діалогу не було, хлопці були схвильовані, це було очевидно, розгублені, питання було, що трапилось, в чому тут проблема. Одразу був діалог між ОСОБА_135 та ОСОБА_249 . ОСОБА_129 запитав у Магомеда, хто він такий. Діалог був російською мовою. З боку ОСОБА_136 була ненормативна лексика. Що саме казав ОСОБА_129 , він ( ОСОБА_246 ) послідовність не пам`ятає. Розмова була в тому плані зі сторони ОСОБА_124 «Хто ти такий, навчи своїх цуценят». Магомед такого не очікував. Наскільки він ( ОСОБА_246 ) знає, всі хлопці займаються спортом, ОСОБА_244 говорив ОСОБА_145 , якщо останній хоче помірятись силою, то хай йде у спортзал, якщо він хоче комусь щось довести і так далі. Не було обставин щодо спроби когось залякати чи ще щось. Він ( ОСОБА_246 ) намагався цю ситуацію стримувати, контролювати, бо чітко розумів, що це за людина. Його позиція була зі сторони ОСОБА_124 , бо розумів, що може бути агресія, бо хлопців більше, родичів і так далі, розумів, що хлопці були неправі, очевидно зробили щось не те. Він ( ОСОБА_246 ) намагався не допустити конфлікту і неправомірних дій з боку хлопців, але вони реально нічого не робили, переглядались між собою. ОСОБА_129 міг це все зробити у вихованому виді, цього не було, була жорстка агресія, не зрозуміло чому. Коли ОСОБА_244 спілкувались з ОСОБА_166 , хлопці знаходилися недалеко. Він ( ОСОБА_246 ) стояв біля ОСОБА_248 і ОСОБА_216 . Хлопці поводили себе спокійно, навіть, тихо, Магомеду казали тихо та все, розходимось. Коли між ОСОБА_249 і ОСОБА_250 сталась штовханина, то один з хлопців, не пам`ятає, хто саме, намагався запобігти подальших дій. Він ( ОСОБА_246 ) став спиною до ОСОБА_216 , відбираючи звідти ОСОБА_248 , а один з хлопців штовхнув ОСОБА_136 , щоб далі ОСОБА_217 не йшов на конфлікт. Він ( ОСОБА_246 ) не може зрозуміти, що це за дія, не може давати оцінку ситуації, що це за стрибання з боку ОСОБА_136 , що за агресія. Хлопці хочуть відійти, а ОСОБА_129 не дає такої можливості. Потім йому ( ОСОБА_247 ) здалося, що все закінчилося, він сів в автомобіль, очікував ОСОБА_248 , а потім ОСОБА_244 десь зник. Магомеду місяці за 4 зробили важку операцію, він не міг вільно бігати, робити спортивні речі, тим паче, щось з`ясовувати із застосуванням сили. Він ( ОСОБА_246 ) чекав ОСОБА_248 , телефонував йому, але не додзвонився, і потім поїхав. Чому ОСОБА_244 не підійшов до нього, пояснити не може.
Він приїхав на автомобілі марки БМВ 750 НОМЕР_10 . Що стосується паркування, то на дорозі по вул.. Басейній він обрав місце, щоб не заважати руху іншим авто, запаркувався за авто ОСОБА_134 . Потрібно було вийти з автомобілю і подивитись, що там відбувається, при першій же можливості він ( ОСОБА_246 ) звідти від`їхав. В автомобілі БМВ було двоє осіб: він ( ОСОБА_246 ) і ОСОБА_244 . З учасників події було ще три хлопці. ОСОБА_251 поруч було багато, але ніхто не підійшов. Що стосується можливої агресії, то він ( ОСОБА_246 ) з теорії розумів, що хлопців багато, потрібно діяти по справедливості, більш того, він ( ОСОБА_246 ) теж, будучи ще в університеті, в ДТП, робив помилки і розумів, що хлопці можуть вчинити неправильно, але жодних з цих речей він не побачив. Штовхання розпочав ОСОБА_252 , це його дії - приближення, кричання, ненормативна лексика.
Він ( ОСОБА_246 ) не є родичем обвинувачених. У нього не такі дружні стосунки, щоб зараз їх не викривати. Коли ОСОБА_244 вийшов з автомобіля, то йому ( ОСОБА_247 ) здалось, що першим він звернувся до хлопців. Він звертався, як старший, що тут вони накоїли. До кого звертався ОСОБА_244 , він ( ОСОБА_246 ) не знає. Хлопці щось говорили, що відбулось, що ОСОБА_129 не дав проїхати, підрізав, чого він хоче, хай поліцію викликає чи не викликає, що вони ДТП не робили, що автомобілями не зіштовхнулись. Проте йому ( ОСОБА_247 ) здалось, що машину Мустафи подряпали, там була подряпина. Він ( ОСОБА_246 ) це чітко пам`ятаю, але на сірому позашляховику подряпин не було. Як таких пояснень не було, там було зрозуміло, що нічого не відбулось. Мустафа вступив у перепалку з ОСОБА_249 , хто він такий. Хлопці нічого не зробили. Хлопці спілкувались російською мовою, була суміш російської і чеченської, але 90 % російської мови. Хлопці нічого не просили, запитання задавав їм ОСОБА_244 , вони щось там бубніли, в тому сенсі, що нічого тут не робили. Він зрозумів, що хлопці просять якоїсь допомоги, хлопці не зрозуміли, що ОСОБА_123 депутат. Він ( ОСОБА_246 ) теж був у шоці з того, що не розумів, що потрібно було зробити, щоб людина так кричала. Він хотів сфотографуватись з ОСОБА_250 , але останній сильно кричав. Він бачив поштовхи, ударів не бачив. Хто зламав ОСОБА_253 щелепу, він ( ОСОБА_246 ) потім дізнався з преси, що там були якійсь космічні війни. Він не бачив, щоб ОСОБА_253 хтось із хлопців наносив тілесні ушкодження, може хтось притримував, він теж, здається, притримував ОСОБА_248 . Не зрозуміло було, чому народний депутат так себе поводив, представник закону. Він ( ОСОБА_246 ) мав на меті надати справедливі показання, якщо хлопці неправі, то вони повинні понести покарання, але в рамках закону, але в тій ситуації була жорстка провокація. Якщо закон України спрямований на приниження честі і гідності, то він ( ОСОБА_246 ), мабуть, відмовиться від цього громадянства. Поліцію викликав він ( ОСОБА_246 ) тому й , можливо, ОСОБА_244 і залишився. Він ( ОСОБА_246 ) думав, що конфлікт вичерпаний, поїхав. Люди, які там були, просто стояли і спостерігали, як це зараз модно, знімали на телефон, можливо, це було завдання ОСОБА_134 зробити собі піар.
У той день він був одягнений у світлу футболку поло, джинси, сонцезахисні окуляри. Чи під`їжджали інші автомобілі, він ( ОСОБА_246 ) не пам`ятає, здається, що ні, він не бачив, був там весь час. Після інциденту спілкувався з ОСОБА_249 , який розповідав, що трапилось, казав, що такого не очікував, була штовханина, але казав, що ніхто серйозних ударів не наносив, про удари ОСОБА_244 йому нічого не казав. Магомед говорив, що ОСОБА_217 бігав за ними, переслідував їх, кидався. У ОСОБА_248 була операція на тазу, він не бігав, а швидко ходив, а місяці зо два до події ходив з палицею, навіть є фото. Він ( ОСОБА_246 ) руху інших транспортних засобів не заважав. Він тоді заспокоював ОСОБА_248 . Мустафу заспокоював один із хлопців. Заспокоював словесно (все добре, все нормально, ми зрозуміли), чому була агресія ОСОБА_136 , не зрозуміло до теперішнього часу, якщо там не було ДТП, то в чому були претензії, що хотів ОСОБА_217 , що він переслідував. Він ( ОСОБА_246 ) вирішив, що конфлікт вичерпаний, ОСОБА_217 перестав сваритися, штовхатися, його завдання було поїхати, то він ( ОСОБА_246 ) був неправильно припаркований, але він не заважав руху, він бачив, що один автомобіль хотів їхати, і він ( ОСОБА_246 ) від`їхав, стояв у цій зоні. Він ( ОСОБА_246 ) бачив, що ОСОБА_217 штовхався руками і тілом, і грудьми, і головою, і лобом, і рукою в обличчя Магомеду. Це він ( ОСОБА_246 ) пам`ятає чітко, ще й плювався при розмові, настільки був лютий. Ненормативної лексики з боку хлопців не було, всі цього не очікували, не те, що б перелякались. Поведінка хлопців була реально достойна, вони тільки казали: «Да все, все, все. ОСОБА_254 вже досить». Магомеда погано контролював, дуже погано контролював, тому що те, що казав ОСОБА_217 , будь-який би свідомий громадянин не стримався б і дав би йому в пику. Це ми бачимо кожного дня на роботі ОСОБА_134 у Верховній Раді. Він ( ОСОБА_246 ) стояв спиною до ОСОБА_216 і заспокоював ОСОБА_248 . Там почалась словесна перепалка, і він ( ОСОБА_246 ) намагався втрутитись, але йому не вдалось, бо ОСОБА_217 по розмірах був крупніший, штовханина між ними була, ОСОБА_217 був реально агресивний. Поки він ( ОСОБА_246 ) там стояв, то ОСОБА_253 ніхто пошкоджень не наносив. З боку хлопців контакту не було. Він не бачив, щоб ОСОБА_123 від поштовхів втрачав рівновагу. Він на відео бачив відштовхування, але реально він цього не бачив, зі сторони хлопців він не бачив жодної дії, спрямованої на агресію чи провокацію конфлікту.

Згідно з даними витягу з кримінального провадження № 0004975 від 30 квітня 2018 року у цей день о 23.48.12 год. до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_10 від 30 квітня 2018 року за ч. 1 ст. 122 КК України про те, що приблизно о 17.25 год. невстановлені слідством особи, перебуваючи за адресою: м. Київ пл. Бессарабська, 2, нанесли тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепної кістки Народному депутату України ОСОБА_170 .
Також у вказаному витягу зазначено, що орган досудового розслідування - Шевченківське управління поліції ГУ НП у м. Києві, слідчі: ОСОБА_151 , ОСОБА_148 , ОСОБА_158 , ОСОБА_157 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_154 , ОСОБА_161 ; відомості відносно прокурора відсутні (ас. 143 т.4).

Відповідно до даних доручення про проведення досудового розслідування від 30 квітня 2018 року начальник СВ ВП-4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_255 доручив слідчому ОСОБА_256 провести досудове розслідування за заявою ОСОБА_10 з приводу протиправних дій (ас. 137, 138 т.4).

Згідно зі змістом повідомлення про початок досудового розслідування від 30 квітня 2018 року слідчим відділу поліції № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_257 повідомлено керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_258 про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_10 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.2 ст.296 КК України (ас. 136 т.4) та у кримінальному провадженні № 0004975 від 30 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_10 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.2 ст.122 КК України (ас. 139 т.4).

Зі змісту направлення на судово-медичне обстеження № 6174/125/56-2018 від 30 квітня 2018 року, складеного слідчим СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_148 , встановлено, що у зв`язку із проведенням перевірки за фактом звернення громадянина ОСОБА_10 про нанесення йому тілесних ушкоджень, яке зареєстровано до ЄО Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві 30 квітня 2018 року за № 34278, останнього направлено до Київського міського клінічного бюро СМЕ для проведення судово-медичного обстеження. (ас. 145 т.4)

Згідно з постановою про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0004975 від 30 квітня 2018 року створено групу слідчих у казаному кримінальному провадженні в складі: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_259 , ОСОБА_260 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_261 , ОСОБА_41 (ас. 152-153 т.4)
Відповідно до публікацій ОСОБА_134 в соціальній мережі Fasebook 30 квітня 2018 року та 3 травня 2018 року, останній виклав своє бачення подій, які мали місце за його участі на перехресті бул. Т.Шевченка та вул. Хрещатик 30 квітня 2018 року (ас. 193-202 т.4).

Зі змісту публікації під назвою «Оскал Партії Регіонів» за авторства Мустафи Найєма в Українській Правді від 31 липня 2012 року встановлено, що останній описує ситуацію, яка з ним трапилась по дорозі на з`їзд Партії Регіонів за участі автомобіля «Мерседес G-класу» (ас. 203-207 т.4).
Даними постанови про призначення групи прокурорів від 1 травня 2018 року встановлено, що у кримінальному провадженні № 0004975 від 30 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначено групу прокурорів у складі: ОСОБА_44 , ОСОБА_85 , ОСОБА_46 , ОСОБА_184 (ас. 146 т.4)

Відповідно до даних постанови про призначення групи прокурорів від 1 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296; ч. 1 ст. 122 КК України, призначено групу прокурорів у складі: ОСОБА_44 , ОСОБА_85 , ОСОБА_46 , ОСОБА_184 (ас. 147 т.4).
Зі змісту постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 1 травня 2018 року встановлено, що прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях за № 0004974 від 30 квітня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та № 0004975 від 30 квітня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, об`єднав в одне провадження за № 0004974 (ас. 148-151 т.4)

Відповідно до копії доручення № 1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 1 травня 2018 року на адресу начальника Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_262 слідчий ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_153 просить встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_20 (ас. 246 т.4)

Даними копії доручення № 1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 1 травня 2018 року на адресу начальника Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_262 встановлено, що слідчий ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_153 просить завести розшукову справу на підозрюваного ОСОБА_20 (ас. 245 т.4).

Зі змісту повідомлень, які не містять дати, про розгляд заяви встановлено, що слідчий ОСОБА_158 повідомив ОСОБА_10 про внесення відомостей та початок досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року (ас. 141 т.4) та початок досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у кримінальному провадженні № 0004975 від 30 квітня 2018 року (ас. 142 т.4).

З даних запиту старшого о/у СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_263 № 6628/125/56-2018 від 7 травня 2018 року вбачається, що з управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП у м. Києві витребувано відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована на фасаді будівлі № 9/2 на вул. Велика Васильківська в м. Києві, за період часу з 17:00 год. до 19:00 год. 30 квітня 2018 року (ас. 192 т.5) .

Даними відповіді управління зв`язку та телекомунікацій № 326/125/59/01-2018 від 7 травня 2018 року встановлено про неможливість надання інформації з камери відеоспостереження, яка встановлена на фасаді будівлі АДРЕСА_10 , у зв`язку із технічними можливостями. Зазначена камера відеоспостереження не працює з червня 2017 року (ас. 193 т.5).

Відповідно до запиту о/у СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_264 від 7 травня 2018 року у ТОВ «Скай Бар», що знаходиться за адресою: вул. Велика Васильківська, б. 5, в м. Києві, витребувано відеозапис з камер відеоспостереження за період часу з 15:00 год. до 18:30 год. 30 квітня 2018 року. На запиті наявна відповідь про те, що неможливо надати зазначений запис у зв`язку з технічними причинами, так як на даний час проводяться ремонтні роботи (ас. 194 т.5).

Згідно з запитом о/у СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_264 № 7486 від 7 травня 2018 року у ТОВ «Стейк і Бургери» витребувано відеозапис з камер відеоспостереження, що знаходяться у приміщенні (на будівлі) ресторану «Бургер» за адресою: вул. Велика Васильківська, б. 5-А, в м. Києві, за період часу з 15:00 год. до 18:30 год. 30 квітня 2018 року. На запиті міститься рукописна відповідь про те, що неможливо надати запис з камер відеоспостереження в приміщенні закладу «Бургер» у зв`язку з обмеженим терміном зберігання на сервері (5 днів). (ас. 195 т.5).

Відповідно до доручення про проведення досудового розслідування від 8 травня 2018 року начальник відділу ОСОБА_265 доручив провести досудове розслідування за заявою ОСОБА_10 про хуліганські дії групи осіб та нанесення тілесних ушкоджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296; ч.1 ст. 122; ч.1 ст.129 КК України, у кримінальному провадженні № 0004974, старшому слідчому СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 (ас. 140 т.4)

Згідно з даними листа без дати за підписом старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_151 з центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва за адресою: м. Київ вул. Б. Хмельницького, 37-Б, витребувано завірену належним чином копію карти виїзду швидкої медичної допомоги 30 квітня 2018 року за адресою: м. Київ, площа Бессарабська 2, до громадянина ОСОБА_10 (ас. 144 т.4).

Даними доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України № 10996/125/23/2-2018 від 31 травня 2018 року на адресу начальника Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_262 , згідно з яким, старший слідчий СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_27 доручила співробітникам Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві провести слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні № 0004974 (ас. 243-244 т.4).

Відповідно до листа Управління оперативно-технічних заходів № 1854/125/28-18 від 9 липня 2018 року на адресу старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_27 на вихідний № 14207/125/23/2-2018 від 2 липня 2018 року направлено технічну інформацію за фактом хуліганських дій та нанесення тілесних ушкоджень Найєму Мустафі-Масі (ЄРДР № 0004974 від 30 квітня 2018 року ). (ас. 247 т.4)

Згідно з даними переглянутого в судовому засіданні відеозапису на диску формату DVD-R, 30 квітня 2018 року о 17:24:58 на бульварі Т.Шеченка в м.Києві у крайній лівій смузі руху з`являється автомобіль «Merсеdes», який рухається в напрямку вул. Хрещатик та зупиняється на світлофорі за автомобілем білого кольору. В салоні згаданого автомобілі на передніх сидіннях спостерігається дві особи: водій та пасажир. В смузі руху автомобіля «Merсеdes» наявна дорожня розмітка п.1.18 додатку 2 ПДР України, яка дозволяє рух прямо та ліворуч. В 17:25:53 після початку руху автомобіль «Merсеdes» почав зміщуватись правіше, при цьому автомобіль «Honda», який рухався в середній смузі руху, праворуч від автомобіля «Merсеdes», трохи позаду, пришвидшив рух та порівнявся з автомобілем «Merсеdes» (ас. 27 т. 5).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення автотехнічної експертизи № 23689/188-52 від 4 березня 2019 року, в даній дорожній обстановці водію автомобіля «Merсеdes G-63» ОСОБА_6 необхідно було діяти у відповідності з вимогами дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та у відповідності з вимогами пунктів 1.3 , 1.5 ПДР. У свою чергу, водію автомобіля «Honda Accord» необхідно було діяти у відповідності з вимогами дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та у відповідності з вимогами п.п.1.3, 1.5, 2.3 д) ПДР. Для оцінки дій водіїв автомобіля «Merсеdes G-63» та автомобіля «Honda Accord» в даному випадку спеціальних знань в області судової техніки, не потрібно. Дана оцінка може бути зроблена самостійно з врахуванням встановленого характеру руху автомобілів перед їх зупинкою зафіксованого на відеозаписі. З мотивів наведених в дослідницькій частині з технічної точки зору можливо було обрати траєкторію руху з урахуванням дозволених дорожніми знаками напрямків, яка дозволяла рухатись в бік вулиці Басейної, в тому числі, і автомобілю «Honda Accord», що ж стосується автомобіля «Merсеdes G-63», то йому слід було рухатись в напрямку, який дозволено дорожніми знаками, в обраній ним смузі. Разом з цим, у випадку, якщо він після зупинки всупереч ПДР мав намір рухатись прямо, то безперешкодно продовжити такий рух він не міг. Вирішення питання стосовно того, чиї дії призвели до зупинки автомобілів «Merсеdes G-63» та «Honda Accord», в даному випадку спеціальних знань в області автотехніки не потребує. Дане питання може бути вирішеним самостійно, шляхом оцінки всіх зібраних у справі доказів, у тому числі, наявного відеозапису, де зафіксовані обставини зупинки тз. Окрім того, в рамках даного дослідження не можливо встановити, чи застосовували водії автомобілів екстрене гальмування (ас. 177-184 т.4).

Окрім того, під час судового розгляду заслухана представник потерпілого - адвокат ОСОБА_266 , яка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн., яка полягає у понесених витратах на перекладача, правову допомогу, що підтверджується довідками та відповідями на запити, що долучені до позовної заяви, та моральну шкоду в розмірі 3217536 грн.
Представник потерпілого ОСОБА_10 , заслуханий в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві, у повному обсязі. Підтвердив факт своїх близьких родинних зв`язків з потерпілим ОСОБА_10 .
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги потерпілого та просила стягнути з з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_10 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 116700, грн., моральну шкоду в розмірі 226704 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1800 грн., що становить витрати на виклик бригади невідкладної допомоги.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст.. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з положеннями ст.. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як свідчать дані журналів та аудіофіксації судового засідання в суді першої інстанції й зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку; вжив усіх можливих передбачених процесуальним законом заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, яким дав належну оцінку в їх сукупності та у взаємозв`язку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий та детальний аналіз доказів, які досліджені в судовому засіданні, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За змістом ч.ч.1-3 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.
Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.
Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.
Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова, вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.
Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла, і таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

Окрім того, відповідно до положень ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
При цьому, відповідно до положень ст. 36, ст. 110, ст. 217 КПК України виділення матеріалів досудового розслідування - це кримінальне процесуальне рішення, яке приймається прокурором під час дізнання чи досудового слідства і полягає у проведенні необхідних процесуальних дій у межах різних кримінальних проваджень, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень, та відомості про виділення матеріалів досудового розслідування заносяться прокурором до ЄРДР.
Згідно як з пунктом 12 ч. 2 Розділу П Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідування, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 6 квітня 2016 року із змінами, так і з пунктом 12 частини 2 Розділу П Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджене наказом Генерального прокурора за N 298 від 30 червня 2020 року, при виділенні з кримінального провадження матеріалів щодо окремої особи у випадку вчинення кримінального правопорушення групою осіб (усіма її членами) відомості про правопорушення у Реєстрі обліковуються у новоствореному кримінальному провадженні з присвоєнням нового номера. При цьому використовується реквізит «виділено».
З системного аналізу норм КПК України вбачається, що при виділенні матеріалів кримінального провадження відомості про нього вносяться до ЄРДР на загальних підставах з наданням окремого номеру провадження, з призначенням, відповідно до вимог КПК України, слідчого або групи слідчих та процесуального керівника або групи прокурорів.
Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належне джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.
У випадку здійснення слідчим чи прокурором, які не визначені відповідно до вимог кримінального процесуального закону як такі, що проводитимуть досудове розслідування та здійснюватимуть процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених статтями 36, 40 КПК, вони здійснюються неналежним суб`єктом.

З досліджених у кримінальному провадженні доказів встановлено, що постановою заступника начальника СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_29 про створення групи слідчих саме у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року визначено групу слідчих у складі: старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_30 (призначено старшим групи слідчих), слідчих ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , старшого слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , старшого слідчого ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_42 .
Постановою першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_43 від 1 травня 2018 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року у складі: прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_44 (визначено старшим групи прокурорів), ОСОБА_85 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 .
У подальшому, постановою заступника начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві начальника слідчого управління полковника поліції ОСОБА_48 від 8 травня 2018 року створено групу слідчих у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року у складі: старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 (визначено старшим групи слідчих), старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_267 , слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , старшого слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_30 , слідчих ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , старшого слідчого ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_42 .
Постановою першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_72 від 7 травня 2018 року про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року призначено групу прокурорів у складі: прокурорів відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_26 (визначеного старшим групи прокурорів), ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , прокурорів Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_44 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 .

З наведеного встановлено, що саме у кримінальному провадженні № 0004974 від 30 квітня 2018 року відповідними процесуальними рішеннями керівників органу досудового розслідування та керівників органів прокуратури з винесенням відповідних постанов призначено групи слідчих та прокурорів.
Вказані обставини жодним з учасників кримінального провадження не заперечуються та не оспорюються.

Разом з тим, як встановлено з наявних у справі доказів, постановою начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури м. Києва ОСОБА_87 від 14 вересня 2018 року з кримінального провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року в окреме провадження виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України, про що внесені відомості до ЄРДР № 0000916 від 14 вересня 2018 року, і вказані матеріали направлені до СУ ГУ НП у м. Києві для організації проведення досудового розслідування.
З матеріалів кримінального провадження та реєстру матеріалів кримінального провадження встановлено, що після виділення матеріалів вказаного кримінального провадження з кримінального провадження № 0004974 слідчим ОСОБА_27 внесені до ЄРДР відомості про вказане кримінальне правопорушення, залучений перекладач, здійснено у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року та складений обвинувальний акт, який затверджений прокурором ОСОБА_26 та у подальшому скерований до суду.
Проте, будь-які процесуальні рішення у кримінальному провадженні за № 0000916 від 14 вересня 2018 року керівником органу досудового розслідування про призначення слідчого (групи слідчих) та керівником органу прокуратури про призначення прокурора (групи прокурора) не виносились та до матеріалів кримінального провадження такі рішення не долучені.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не надано процесуальних рішень на підтвердження повноважень слідчої ОСОБА_27 на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року, у тому числі, які б надавали їй повноваження у якості реєстратора вносити відповідні відомості до ЄРДР, відкривати у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, матеріали кримінального провадження, складати та підписувати обвинувальний акт, а також не надано процесуальних рішень на підтвердження повноважень прокурора ОСОБА_268 на затвердження обвинувального акту.

При цьому, судом першої інстанції перевірялись доводи представника потерпілого про те, що рішення про покладення повноважень зі здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва відображається не лише у формі постанови про призначення групи слідчих чи прокурорів, а й у формі витягу з ЄРДР. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витяг з Реєстру є документом, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, проте, не є підтвердженням наявності повноважень слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не може замінити таку постанову, так як він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні, не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, та групи прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
За встановлених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про те, що слідчі та прокурори у вказаному кримінальному провадженні є уповноваженими особами, оскільки зазначені у витягу з ЄРДР.

Також на переконання колегії суддів, є непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду про відсутність повноважень слідчого ОСОБА_27 та прокурора ОСОБА_26 в рамках кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі, з урахуванням положень ст. 217 КПК України, згідно з якими днем початку досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а саме 30 квітня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0004974.
Дійсно, положеннями ч. 7 ст. 217 КПК України передбачено, що днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.
Разом з тим, як зазначалось вище, при виділенні з кримінального провадження матеріалів щодо окремої особи у випадку вчинення кримінального правопорушення групою осіб (усіма її членами) відомості про правопорушення у Реєстрі обліковуються у новоствореному кримінальному провадженні з присвоєнням нового номера, і новостворене кримінальне провадження з новим номером слідчий може прийняти до свого провадження тільки у спосіб, передбачений законом, так само, як і процесуальний керівник у новоствореному кримінальному провадженні може здійснювати процесуальне керівництво з передбачених законом підстав.
За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою(правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20, провадження № 51-1353кмо21)) .

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51-4584кмо18) за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Наведеним також спростовуються доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, з посиланням на постанову Кримінального касаційного суду Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі № 490/10025/17, про те, що відсутність постанови у виділеному кримінальному провадженні про визначення певного слідчого або прокурора саме по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого, що на початку судового розгляду суд встановлював повноваження учасників, у тому числі прокурорів, де сторону обвинувачення представляв прокурор ОСОБА_26 , і суд на початку судового процесу влаштовували документи, надані прокурором на підтвердження його повноважень, є необґрунтованими, оскільки обставини відсутності повноважень у прокурора та слідчого на стадії досудового розслідування були встановлені під час дослідження наданих сторонами доказів на стадії судового розгляду, і встановити такі обставини без дослідження доказів під час підготовчого судового засідання або на початку судового процесу суд першої інстанції позбавлений можливості.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000916 від 14 вересня 2018 року, всупереч доводів апеляційних скарг, не призначено слідчого (групу слідчих) та прокурора (групу прокурорів), на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному вироку, а, відтак, на переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відсутність повноважень слідчого ОСОБА_27 та прокурора ОСОБА_26 в рамках кримінального провадження №0000916 від 14 вересня 2018 року, є правильним.

Більш того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, відомості у постанові від 4 грудня 2018 року про зміну складу групи прокурорів стосовно того, що постановою першого заступника прокурора міста Києва для здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року раніше було призначено групу прокурорів, не знайшли свого підтвердження матеріалами кримінального провадження, та дають підстави для висновку про те, що зазначена постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні є першою, так як у наступних постановах про зміну складу групи прокурорів, наданих суду, міститься посилання в тексті на постанову саме від 4 грудня 2018 року.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що постанова прокурора м. Києва ОСОБА_269 від 4 грудня 2018 року про зміну складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000916 містить посилання на постанову першого заступника прокурора міста Києва без прізвища першого заступника прокурора та дати цієї постанови, що позбавляє можливості ідентифікувати вказану постанову, яка стороною обвинувачення не надана як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду. (ас. 50-51 т.2).

За змістом статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, невід`ємною складовою якого є здійснення процесуальних дій уповноваженою на те особою в конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.
Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що доступ до матеріалів досудового розслідування було здійснено слідчим ОСОБА_27 , яка не була у передбаченому законом порядку наділена відповідними повноваженнями, а, відтак, на переконання колегії суддів, доступ до матеріалів кримінального провадження та відкриття їх здійснено неуповноваженою особою, що тягне за собою визнання недопустимими доказів, наданих стороною обвинувачення, окрім показань потерпілого, свідків, наданих суду в ході судового розгляду, та доказів сторони захисту, долучених на стадії судового розгляду, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному вироку.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ч. 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Згідно з ч.1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність і своєчасність здійснення процесуальних дій і, зокрема, у відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 40 КПК України уповноважений за результатами розслідування складати обвинувальний акт.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України однією із дій, що свідчить про закінчення досудового розслідування, є звернення до суду з обвинувальним актом.
Наведене свідчить про те, що складання обвинувального акту, його підписання слідчим, затвердження прокурором та звернення з обвинувальним актом до суду є частиною досудового розслідування і процесуальними діями, що його закінчують.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.
Разом з тим, з огляду на відсутність у слідчої ОСОБА_27 та прокурора ОСОБА_26 відповідних повноважень у кримінальному провадженні № 0000916 від 14 вересня 2018 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність у старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_27 повноважень, у тому числі, на складання та підписання обвинувального акту, а також про відсутність повноважень прокурора ОСОБА_26 на затвердження обвинувального акту.
З огляду на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 складений 28 вересня 2018 року слідчим ОСОБА_27 та затверджений прокурором ОСОБА_26 , тобто, особами, які не мали повноважень у кримінальному провадженні № 0000916, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висунення обвинувачення в межах кримінального провадження № 0000916 від 14 вересня 2018 року здійснено не було, а отже ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 не набули статусу обвинувачених, оскільки обвинувачення останнім висунуто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури.
Враховуючи наведене, а також те, що відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що встановлені під час судового розгляду порушення вимог КПК України, допущені під час досудового розслідування, є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, усунути які на стадії судового розгляду кримінального провадження неможливо, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.

Окрім того, як встановлено з оскаржуваного вироку, надані стороною обвинувачення докази судом першої інстанції визнані недопустимими і з інших підстав, що, всупереч доводів апеляційної скарги представника потерпілого, не суперечить вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 19 ст. 3 КПК України стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом.
Положеннями ч. 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Судом першої інстанції у зв`язку з ненаданням стороною обвинувачення даних на підтвердження джерела походження дисків з відеозаписами, зокрема, ким, коли та звідки отримано такий доказ, визнані недопустимими доказами:
- відеозапис на диску формату DVD-R «Verbatim», ємкістю 4,7 GB з камер відеоспостереження «Безпечне місто», що за адресою: м. Київ, пл. Бессарабська, 2, від 1 травня 2018 року, та як похідний доказ - протокол перегляду вказаного відеозапису;
- відеозапис з камер зовнішнього спостереження БЦ «Арена Сіті», що за адресою: м. Київ пл. Бессарабська, 2, 30 квітня 2018 року на диску формату DVD-R «Verbatim», ємкістю 4,7 GB, та як похідний доказ - протокол перегляду вказаному відеозапису;
- відеозаписи з камери відеоспостереження, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг до БЦ «Арена-Сіті» зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві від 18 травня 2018 року на диску DVD+R «ЕVО», ємкістю 8,5 Gb, та як похідний доказ - протокол перегляду вказаних відеозаписів.
При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку правильно зазначив про те, що наявні у справі запити оперуповноважених Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві до відповідних установ про витребування відеозаписів не є належним підтвердженням отримання відеозаписів у порядку, визначеному КПК України, так як стороною обвинувачення не надано відповідних доказів на підтвердження повноважень оперуповноважених здійснювати збирання доказів, зокрема, відсутні відповідні доручення слідчого або прокурора.
Окрім того, як обґрунтовано зазначив суд, витребування відеозапису з камер відеоспостереження не відноситься до слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій, перелік яких визначено відповідно Главами 20 і 21 Розділу ІІІ КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що диски з відеозаписом отримані у порядку, передбаченому КПК України, що є підставою для визнання недопустимими доказами даних відеозаписів на вказаних дисках та, відповідно, дані протоколів перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження, предметом перегляду яких були зазначені диски.
Посилання прокурора та представника потерпілого під час апеляційного розгляду на те, що слідчим було надано доручення співробітникам СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві встановити та допитати свідків та очевидців, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, відносно потерпілого, що включає в себе і витребування відеозаписів, є безпідставними.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД відповідним оперативним підрозділам. Згідно із ч. 2 ст. 41 КПК, під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.
Доручення слідчого чи прокурора оперативному підрозділу про проведення слідчих (розшукових) та/або негласних слідчих (розшукових) дій оформляється письмово, постановою. У ній, крім загальних даних, які мають бути в постанові слідчого (див. ч. 5 ст. 110 КПК), зазначається: правоохоронний орган, оперативному підрозділу якого адресується доручення; назва документа; встановлені досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення в обсязі, необхідному для виконання доручення; назва слідчої (розшукової) чи негласної слідчої (розшукової) дії, яку необхідно виконати; мета проведення процесуальної дії; питання, які необхідно з`ясувати під час проведення процесуальної дії, прохання про виконання однієї чи кількох слідчих (розшукових) та/або негласних слідчих (розшукових) дій. До постанови про доручення додаються документи, необхідні для проведення відповідної дії.
При цьому процесуальна діяльність оперативних підрозділів полягає у виконанні слідчих (розшукових) дій (глава 20 КПК) та негласних слідчих (розшукових) дій (глава 21 КПК) лише за письмовим дорученням слідчого чи прокурора, не виходячи за його межі. Працівник оперативного підрозділу під час виконання доручення слідчого чи прокурора користується повноваженнями слідчого і несе відповідальність за законність виконання доручених йому процесуальних дій, проте не має права здійснювати (окрім зазначених у дорученні) процесуальні дії з власної ініціативи або звертатися з клопотанням про їх проведення до слідчого судді чи прокурора. Вказані положення передбачені й Інструкцією з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України № 575 від 7 липня 2017 року (із змінами та доповненнями).
За таких обставин запити оперуповноважених Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві до відповідних установ про витребування відеозаписів виходять за межі повноважень, зазначених у дорученні слідчого, а відтак, вказані докази отримані з порушенням вимог КПК України.

З урахуванням встановленого під час судового розгляду в суді першої інстанції, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом дані висновку експерта № 787/е від 27 серпня 2018 року та дані висновку експерта № 987/е від 27 серпня 2018 року з додатками до них в частині надання експертом відповідей на поставлені запитання, пов`язані з предметом дослідження DVD-R диск «Verbatim» 4,7 Gb, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження «Безпечне місто» від 30 квітня 2018 року, та диску DVD+R, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження, що розміщена при в`їзді на підземний паркінг БЦ «Арена СІТІ», зі сторони вул. Павла Скоропадського в м. Києві, оскільки першопочаткове джерело - диски з відеозаписами - отримані з порушенням порядку встановленого КПК України.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у протоколі огляду місця події від 30 квітня 2018 року з фототаблицею до нього, який проведений слідчим ОСОБА_146 за участю потерпілого ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_147 , відсутній підпис спеціаліста, а, окрім того, всупереч вимог ч. 3 ст. 105 КПК України, яка передбачає, що додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків, додатки до протоколу огляду місця події у виді фототаблиць не підписані жодною особою .
Також, всупереч вимог ч. 3 ст. 105 КПК України, додатки до протоколу огляду місця події від 1 травня 2018 року у внутрішньому дворі буд. АДРЕСА_7 , на якій знаходиться автомобіль марки «Mercedes», модель «G 63», кольору мокрого асфальту, номерний знак НОМЕР_2 , у виді фототаблиць не підписані жодною особою.

Окрім того, судом першої інстанції визнані неналежними доказами у кримінальному провадженні дані протоколів тимчасово доступу до речей і документів від 2 липня 2018 року та додатки до них, дані довідки про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування № 0004974 від 30 квітня 2018 року, дані протоколу обшуку від 2 травня 2018 року марки Мерседес G-62 державний номерний знак НОМЕР_2 , дані протоколу огляду предметів від 17 травня 2018 року, дані висновку експерта № 8-5/608 від 23 червня 2019 року, дані висновку експертів за результатами проведення автотехнічної експертизи № 23689/188-52 від 4 березня 2019 року, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Відповідно до положень ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Однак, дані протоколів тимчасово доступу до речей і документів від 2 липня 2018 року та додатки до них, а також дані довідки про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування № 0004974 від 30 квітня 2018 року не містять у собі інформації про обставини, які мають значення для доказування у кримінальному провадженні, а довідка про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування № 0004974 від 30 квітня 2018 року не містить підпису особи, а також даних про посадову особу, що її склала. Окрім того, як обґрунтовано вказав суд, стороною обвинувачення також не було зазначено, на підтвердження яких обставин у даному кримінальному провадженні надано вищевказані доказ та про що свідчить зазначена у вказаних документах інформація.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані, зазначені у протоколі обшуку від 2 травня 2018 року автомобіля Мерседес G-62 державний номерний знак НОМЕР_2 , протоколі огляду предметів від 17 травня 2018 року, висновку експерта № 8-5/608 від 23 червня 2019 року, не містять у собі відомостей на підтвердження тих чи інших обставин у кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст. 91 КПК України, та стороною обвинувачення не зазначено і не доведено, які обставини підтверджують або спростовують надані документи.
Щодо даних висновку експертів за результатами проведення автотехнічної експертизи № 23689/188-52 від 4 березня 2019 року, наданого стороною захисту, то викладені у ньому відомості про наявність чи відсутність у діях водіїв автомобілів «Mersedess G-63» ОСОБА_6 та «Honda Accord» ОСОБА_10 порушень Правил дорожнього руху, не стосується обставин, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а, окрім того, не містять відомостей щодо створення аварійної обстановки ОСОБА_6 .

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги надані стороною захисту публікації потерпілого ОСОБА_10 , одна з яких відноситься до 2012 року та не стосується обставин, які підлягають доказуванню в межах даного кримінального провадження, а публікація в соціальній мережі Facebook щодо подій 30 квітня 2018 року є суб`єктивним баченням потерпілого ОСОБА_10 щодо обставин, які відбулись за його участі.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 травня 2018 року та додатків до них, відповідно до яких потерпілим впізнані ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не містять будь-якої інформації про те, кого саме впізнавав потерпілий, що це за особи, яких він впізнав, при тому, що при впізнанні ОСОБА_20 потерпілий чітко вказав, що впізнав останнього, як особу, яка вчинила щодо нього хуліганські дії та нанесла тілесні ушкодження на місці конфлікту на перехресті бул. Шевченка та пл. Бессарабської, та в подальшому на виході з «Арени Сіті».

Що стосується інших доказів у кримінальному провадженні, а саме показань ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_125 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_90 , ОСОБА_89 , доказів, наданих стороною захисту, то суд першої інстанції дійшов висновку, що жоден доказ окремо, як і їх сукупність, не доводять, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Диспозиція ч. 1 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб, передбачена ч. 2 ст. 296 КК України.
Об`єктом захисту за статтею 296 КК є такий стан громадського порядку, за якого забезпечуються громадський спокій, повага до здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталені правила співжиття, спілкування, поведінки і ставлення членів спільноти один до одного, нормальне функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування, установ, організацій, громадських об`єднань та інших інституцій.
Верховний Суд України у постанові від 4 жовтня 2012 року (провадження № 5?17кс12) констатував, що ознакою, за якою хуліганство відмежовується від злочинів проти здоров`я, є об`єкт злочину та його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок, тобто, зазначені вище об`єкти захисту. Висновок про зміст та спрямованість умислу винного має бути зробленим з огляду на характер дій особи, яка їх вчиняє, а також стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Отже, дії, зумовлені особистими мотивами, що ґрунтуються на стосунках між потерпілим і винною особою, не можуть бути ознакою хуліганства, якщо обвинувачення не доведе поза розумним сумнівом, що мотивом таких дій, крім особистих стосунків, було одночасно також і намаганням виразити неповагу до громадського порядку.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к), та з положеннями пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство».
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства, і, хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається, виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Судом першої інстанції показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані під час судового розгляду, обґрунтовано визнані достовірними, послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом належними та допустимим доказами, оскільки вони не заперечували того факту, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Меrsedes», рухався по бул. Шевченка в м. Києві в напрямку перехрестя з вул. Хрещатик у крайній лівій смузі, мав намір їхати прямо на площу Бессарабську, зважаючи на те, що наявна дорожня розмітка дозволяла йому рух прямо, але, як виявилось, безпосередньо перед самим перехрестям бульвару Т.Шевченка з вул. Хрещатик встановлений дорожній знак 5.16, який дозволяв рух з крайньої лівої смуги лише рух ліворуч, що саме така неузгодженість між дорожньою розміткою та дорожнім знаком викликала необхідність у ОСОБА_6 перестроїтися в середню смугу руху, в якій рухався автомобіль «Honda Accord» під керуванням потерпілого ОСОБА_10 . Наведені обставини об`єктивно підтверджуються даними дослідженого за клопотанням сторони захисту відеозапису на диску формату DVD-R, на якому, крім іншого, зафіксовано момент перестроювання автомобіля «Mercedes» під керуванням ОСОБА_6 в середню смугу руху, а також як автомобіль «Honda» під керуванням потерпілого ОСОБА_10 прискорив рух, що унеможливило перестроювання автомобіля «Mercedes» під керуванням ОСОБА_6 в середню смугу руху.
Вказані обставини, як правильно вказав суд в оскаржуваному вироку, підтверджуються об`єктивними даними переглянутого відеозапису формату «DVD-R», наданого стороною захисту, яким зафіксовано момент прискорення руху керованого потерпілим автомобіля, що унеможливило перестроювання автомобіля «Mercedes», під керуванням ОСОБА_6 в середню смугу руху, що спростовує позицію сторони обвинувачення про те, що в результаті створення обвинуваченим ОСОБА_6 аварійної обстановки, потерпілий ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Honda Accord», вимушений був здійснити екстрене гальмування, визнана такою, що спростовується
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відеозапис є об`єктивним доказом, який не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, а, відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно зроблений висновок про те, що автомобіль під керуванням потерпілого прискорився, є непереконливими.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до показань потерпілого ОСОБА_10 під час судового розгляду, його обурила поведінка водія автомобіля «Мерседес», який хотів перестроїтись перед ним у смугу руху, в якій він рухався, що, на його переконання, подальший рух обох автомобілів призвів би до зіткнення, тобто, з боку автомобіля «Мерседес» було створено аварійну ситуацію, а тому внаслідок цього він вирішив зупинитися, поруч зупинився і другий автомобіль, з якого вийшла людина, яка, погрожуючи застосуванням насильства, намагалася пояснити, що відбувається. Він, у свою чергу, намагався пояснити, що створено аварійну ситуацію. Між ними виникла перепалка, в ході якої вони намагалися один одному пояснити, хто правий. При цьому потерпілий не вказував про те, що ним було застосоване екстрене гальмування.
Як встановлено з показань допитаних під час судового розгляду осіб, автомобіль під керуванням ОСОБА_10 зупинився, вивернувши передні колеса автомобіля «Honda» вліво у бік автомобіля «Mercedes», що унеможливлювало рух останнього без спричинення зіткнення зазначених транспортних засобів.
Окремо, в контексті розгляду обставин справи, суд звернув увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що водій автомобіля «Mercedes» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності за створення аварійної обстановки, тобто, за ч. 4 ст.122 КУпАП.
За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду твердження сторони обвинувачення про здійснення екстреного гальмування потерпілим в результаті створення ОСОБА_6 аварійної обстановки, оскільки про застосування екстреного гальмування не зазначав і сам потерпілий під час судового розгляду.

Що стосується позиції сторони обвинувачення про порушення ОСОБА_6 вимог пункту 5.16 Правил дорожнього руху, а саме те, що він зі смуги, з якої дозволений напрямок тільки ліворуч, здійснив рух прямо, пункту 9.26 Правил дорожнього руху, а саме, не увімкнув покажчик правого повороту, намагався перелаштуватись в середню смугу руху, то вона визнана судом голослівною, оскільки такі обставини не встановлені у передбаченому законом порядку відповідним судовим рішенням за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, а інкримінування порушень зазначених Правил дорожнього руху не охоплюється об`єктивною стороною складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та не може розцінюватись, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, з чим погоджується й колегія суддів.
Встановленими обставинами, на переконання колегії суддів, спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про упереджене ствердження суду.

Окрім того, колегія суддів за встановлених обставин погоджується з висновком суду про те, що під час судового розгляду не встановлено даних, які б свідчили, що з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мало місце провокування конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , щоб їх спілкування з потерпілим ОСОБА_10 після зупинки транспортних засобів носило характер зухвалого виклику соціальному оточенню, щоб вони вчиняли дії, які б свідчили про протиставлення себе оточуючим взагалі чи показували б свою зверхність, або викликали у сторонніх осіб спробу припинити такі дії. На переконання колегії суддів, не встановлено й даних, які б свідчили, що відповідна поведінка була і з боку ОСОБА_12 з моменту його прибуття на місце події. Зазначені обставини підтверджуються, окрім показань ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , й показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_88 та ОСОБА_89 під час судового розгляду, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваному вироку.
При цьому колегія суддів враховує, що свідок ОСОБА_270 є свідком сторони обвинувачення, і, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, показання вказаного свідка судом визнані достовірними, з чим погоджується і колегія суддів, з урахуванням того, що вказаний свідок не знає жодного з учасників події особисто, будь-які дані про зацікавленість вказаного свідка у результатах розгляду справи матеріали не містять.
Саме свідок ОСОБА_271 вказав про те, що, виходячи з розташування автомобілів, це було схоже на ДТП; що він знаходився від автомобілів на відстані приблизно 5 м; що люди, які перебували біля автомобілів, просто стояли, розмовляли; що людина, схожа на Мустафу Найєма, з кимось розмовляла,агресії не було точно, емоції, звичайно, трапилась аварія, а штовхань, жестикуляції він не бачив; що його переживання були пов`язані з тим, що автомобіль є службовим та був припаркований в безпосередній близькості біля, як він зрозумів, дорожньо-транспортної пригоди, а автомобіль «БМВ» перекривав йому виїзд з парковки; що подальше здійснення його дружиною дзвінка на спецлінію «102» було викликано тим, що сталася ДТП за участі Народного депутата України ОСОБА_10 , а не порушення громадського порядку з боку будь-яких осіб.
За таких обставин є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що свідок ОСОБА_270 , який був безпосереднім очевидцем події, будучи сторонньою особою, не вказав, що з боку осіб, які перебували біля автомобілів, були прояви особливої зухвалості, зокрема, нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, тимчасове порушення нормальної діяльності громадського транспорту. Так само свідок ОСОБА_270 не вказав, що в ході спілкування зазначених осіб мала місце нецензурна лайка, яка б привертала увагу оточуючих громадян.

Окрім того, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що є достовірними й показання свідка ОСОБА_89 про те, що він по прибуттю на місце події, на перший погляд не помітив напруги, що Саітови поводилися спокійно, були схвильованими та розгубленими, не розуміли, з їх слів, претензій з боку потерпілого ОСОБА_10 , що саме спроба ОСОБА_20 , якого він підвіз на місце події, з`ясувати у потерпілого ОСОБА_10 про причини зупинки транспортних засобів, спровокувала конфлікт, що він ( ОСОБА_246 ) намагався контролювати ситуацію та в момент, коли між ОСОБА_10 та ОСОБА_20 почалася штовханина, він та ще хтось із присутніх вживали заходів для припинення конфлікту. Показання вказаного свідка свідчать про те, що причиною прибуття на місце зупинки транспортних засобів ОСОБА_20 стало повідомлення останньому ОСОБА_6 про дорожньо-транспортну пригоду, а не бажання приєднатися до хуліганських дій.
З показань ОСОБА_7 під час судового розгляду також встановлено, що з його боку мали місце дії, пов`язані з відштовхуванням потерпілого в бік автомобіля останнього, мотивом яких було припинення розвитку конфліктної ситуації.
Сам потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що, коли була штовханина, його намагалися тримати за руки, штовхаючи в бік його автомобіля.
На переконання колегії суддів, наведеним підтверджується, що як по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , так і щодо порушення громадського порядку, спокою та нормальної життєдіяльності громадян, з боку Саітових та ОСОБА_272 активних дій, спрямованих на агресію чи провокацію конфлікту, не було, а, навпаки, останніми вчинялись дії для врегулювання конфлікту шляхом його припинення.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що привернення уваги сторонніх осіб до ситуації, яка мала місце 30 квітня 2018 року на проїжджій частині пл. Бессарабської, пов`язане саме з відомою особистістю самого потерпілого ОСОБА_10 та з тим, що автомобіль останнього та свідка ОСОБА_89 були припарковані таким чином, що перешкоджали вільному проїзду іншим транспортним засобам.
З сукупності наведених показань не встановлено даних на підтвердження вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_273 будь-яких дій, які б давали підстави вважати, що вони провокували конфлікт, використовували нецензурну лексику в громадському місці, мали намір спричинити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, прагнули показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, бажали самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, тощо.

Окрім того, як обґрунтовано вказав суд в оскаржуваному вироку, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні не вказував на ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_272 , як на осіб, якими завдавалися йому удари в щелепу, в голову та в інші частини тіла.
При цьому, на переконання колегії суддів, при оцінці показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих під час судового розгляду, з іншими належними та допустимими доказами, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_273 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, оскільки з показань потерпілого щодо обставин його спілкування з вказаними особами після зупинки транспортних засобів, не вбачається вчинення останніми дій, характерних для хуліганства; щодо висловлення на його адресу погроз, агресивну поведінку та нецензурну лайку з боку останніх на його адресу, то в цій частині показання потерпілого не підтверджені будь-якими об`єктивними даними, а самих таких показань потерпілого не достатньо для висновку, що такі погрози, агресивна поведінка та нецензурна лайка мали місце саме з метою порушення ними громадського порядку саме з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та призвели до таких наслідків, тобто, до вчинення діянь, що входять до об`єктивної сторони хуліганства.
Що стосується показань потерпілого ОСОБА_10 про завдання йому удару в щелепу під час конфлікту іншою особою та заподіяння тілесних ушкоджень, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження вчинення таких дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , з чим погоджується і колегія суддів.
Також, на переконання колегії суддів, є таким, що ґрунтується на сукупності досліджених під час судового розгляду доказів, які є належними та допустимими, висновок суду про те, що нанесенню удару потерпілому ОСОБА_10 іншою особою, в результаті якого були спричинені тілесні ушкодження, не передували хуліганські дії з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , а тому відсутні об`єктивні дані для висновку про об`єднання їх зусиль для досягнення загального злочинного результату безпосередньо в процесі вчинення злочину, тобто про вчинення хуліганства, групою осіб.

Окрім того, колегія судів погоджується з висновком суду про те, що показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_12 біля ТРЦ «Арена Сіті» звалив його на проїжджу частину, чим перешкодив йому наздогнати чоловіка, який наніс удар в щелепу, не свідчать про вчинення ОСОБА_12 цих дій з хуліганських мотивів, а показання потерпілого ОСОБА_10 свідчать про те, що метою таких дій ОСОБА_12 було саме перешкоджання потерпілому наздогнати зазначену особу.
При цьому показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що біля ТРЦ «Арена Сіті» двоє людей, серед яких був ОСОБА_12 , завдали йому декілька ударів ногами по тулубу, коли він лежав на асфальтному покритті проїжджої частини, судом першої інстанції визнані такими, що виходять за межі обставин, які є предметом судового розгляду, та не підтверджуються будь-якими іншими об`єктивними даними, а, відтак, не підтверджують, що внаслідок дій ОСОБА_12 було порушено громадський порядок, а також те, що ці дії вчинені ОСОБА_12 з метою протиставити себе оточуючим, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поведінка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 як на місці зупинки транспортних засобів, так і у подальшому, не мала ознак, характерних та притаманних для хуліганства.

Окрім того, на думку колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_274 , які є медичними працівниками, не були свідками подій, які передували наданню медичної допомоги потерпілому ОСОБА_10 , їх показання стосуються обставин надання 30 квітня 2018 року потерпілому ОСОБА_10 первинної медичної допомоги, встановлення йому діагнозу, а про обставини події їм відомо лише зі слів потерпілого.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, на переконання колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що злочин не був направлений конкретно на особу потерпілого, що сама по собі поведінка обвинувачених свідчить про неповагу до суспільства і намагання знайти конфлікт з першим ліпшим, що обвинувачені прагнули показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в ході судового розгляду не доведено, що з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
При цьому, посилання представника потерпілого в апеляційній скарзі на те, що особа потерпілого, точніше його статус, став «підбуренням» до вчинення злочину, якщо вчинити дії по відношенню до народного депутата, таким чином неповага буде проявлена не тільки до суспільства внаслідок впливу на одну особу, а і через зневагу до всього інституту народовладдя, який є однією з засад українського суспільства, є припущеннями, про що зазначено безпосередньо й у тексті апеляційної скарги, та спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами, у тому числі і показаннями ОСОБА_10 , та показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час судового розгляду та під час слідчого експерименту.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що судом першої інстанції було задоволено клопотання про допит як свідка ОСОБА_20 , який був одним із активних учасників подій та якому 1 травня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, а станом на дату подачі клопотання обвинувальний акт щодо ОСОБА_20 був направлений до суду, проте судом безпідставно прийнята заява від адвоката ОСОБА_28 - представника ОСОБА_20 з проханням прийняти відмову ОСОБА_20 від дачі показань, до якої додано завірену адвокатом копію заяви ОСОБА_20 про те, що він відмовляється від дачі показань, то вони, на думку колегії суддів, є непереконливими, з огляду на таке.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження № 0004974 від 30 квітня 2018 року особами, яким повідомлено про підозру, зазначені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , а також ОСОБА_20 .
У подальшому з вказаного кримінального провадження виділені матеріали кримінального провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за № 00000916 від 14 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 296 КК України, особами, яким повідомлено про підозру, зазначені ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 .
Згідно зі змістом клопотання представника потерпілої про допит ОСОБА_20 , останній під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004974 відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України (ас. 190-191 т.5), на підтвердження чого представником потерпілого надані копії протоколів допиту ОСОБА_20 як підозрюваного (ас. 196-201 т. 5).
З клопотання представника потерпілого вбачається, що ОСОБА_20 є співучасником подій, обставини яких є предметом даного судового розгляду, під час якого встановлено, що матеріали відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 виділені в окреме провадження з кримінального провадження № 0004974 за обвинуваченням ОСОБА_20 , а тому під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 при допиті ОСОБА_20 він не може бути наділений статусом свідка, оскільки він не просто особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини вчиненого іншими особами діяння, а він є особою, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні діяння, яке є предметом судового розгляду. Тож надання такому учаснику кримінального провадження процесуального статусу свідка, тобто, покладення на нього обов`язку давати показання про обставини спільного вчинення інкримінованих злочинних дій, попередження про кримінальну відповідальність за відмову від дачі або за дачу завідомо неправдивих показань, означало б порушення його права на захист. Відповідно до КПК України учасником кримінального провадження, який не попереджається про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань або за дачу завідомо неправдивих показань, є обвинувачений (п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК).
Таким чином, здійснення допиту співучасника кримінального правопорушення за правилами допиту обвинуваченого, який не є обвинуваченим у провадженні щодо іншого співучасника і не наділений всім комплексом прав обвинуваченого, передбачених кримінальним процесуальним законом, та якого не можна притягнути до кримінальної відповідальності за відмову від дачі чи дачу неправдивих показань про обставини злочину, участь у вчиненні якого йому інкримінується, є порушенням положень ст. 337 КПК України, якою передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Окрім того, право не свідчити про себе тісно пов`язане з презумпцією невинуватості, яке передбачене ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 63 Конституції України, п. 4 ч. 3 ст. 42, п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України.
Проте захист за ч. 2 ст. 6 Конвенції припиняється, коли особа вже була належним чином визнана винною у вчиненні злочину (Рішення Європейського суду з прав людини від 20 листопада 2018 року у справі «Ваннер проти Німеччини» (заява № 26892/12)).
З урахуванням наведеного, те, що ОСОБА_20 не був засуджений за інкриміновані йому дії у співучасті з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , на переконання колегії суддів, відмова ОСОБА_20 від дачі показань та неможливість його допиту у судовому засіданні не є істотним порушенням вимог КПК України, яке свідчить про незаконність оскаржуваного вироку.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання представника потерпілого про об`єднання даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України з кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_20 за ч.1 ст.122; ч. 2 ст. 296 КК України, і в цій частині вважає доводи апеляційної скарги представника потерпілого безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).
Положеннями ч. 2 ст. 334 КПК України передбачено, що у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Із аналізу наведених вище норм процесуального права випливає висновок про те, що закон передбачив процесуальну можливість (право), а не обов`язок постановлювати судом ухвали про об`єднання матеріалів кількох кримінальних проваджень в одне у разі встановлення судом такої необхідності та з урахуванням забезпечення виконання завдань кримінального провадження, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, які мають превалююче значення та підлягають обов`язковому дотриманню.
Відповідно до наявних матеріалів обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000916 надійшов до провадження суду 2 жовтня 2018 року (ас. 1 т.1). У той же час відповідно до наданих представником потерпілого матеріалів, обвинувальний акт відносно ОСОБА_20 тільки затверджений прокурором 31 березня 2020 року (ас. 99-108 т. 6). З огляду на встановлені обставини, те, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 триває близько двох років, перебував на завершальній стадії, об`єднання проваджень призвело б до необхідності здійснення судового розгляду спочатку щодо всіх осіб, відносно яких обвинувальні акти направлені до суду, що призвело б до порушення розумних строків кримінального провадження, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Окрім того, на переконання колегії суддів, вказані обставини не можуть свідчити про незаконність оскаржуваного вироку, і тим більше бути підставою для його скасування.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими й доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо безпідставності відмови судом у задоволенні клопотання представника потерпілого про долучення до матеріалів справи копії висновку судово-медичної експертизи № 352/18 від 7 березня 2019 року про встановлення Найєму Мустафі-Масі тілесних ушкоджень середньої тяжкості та копії листа ГБ СМЕ МОЗ України № 384/3 від 24 лютого 2020 року.
Дійсно судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з тих підстав, що вказані документи не були розкриті стороні захисту. При цьому згідно з аудіозаписом судового засідання прокурор заперечував проти долучення вказаних копій документів, посилаючись на ті ж підстави. Разом з тим, положення ст. 290 КПК України не передбачають обов`язку потерпілого розкривати сторонам кримінального провадження матеріали, на що обґрунтовано вказав представник потерпілого.
Однак, колегія суддів вважає, що копії вказаних документів - є копією документів, отриманих в іншому кримінальному провадженні, і стороною обвинувачення питання про відкриття вказаних документів стороні захисту у кримінальному провадженні № 00000916 не ставилось, як і не вирішувалось питання про зміну обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, а відомості, які містяться у копії документів, виходять поза межі обставин, які є предметом судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000916.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого, судом першої інстанції потерпілий повідомлявся про день, час та місце судового розгляду кримінального провадження на 26 червня 2020 року на 13 год., відповідно до положень ч. 1 ст. 135 КПК України, за номером телефону, який наявний у матеріалах кримінального провадження та зазначений, у тому числі, і в документах, поданих представниками потерпілого, як контактний номер телефону потерпілого (ас. 79 т.6, ас. 145, 153 т.7).
При цьому, як встановлено з матеріалів кримінального провадження, потерпілий брав участь під час судового розгляду, реалізовував свої права на пред`явлення цивільного позову, заявлення відводів та клопотань, подачі доказів, надання показань безпосередньо в судовому засіданні, а також шляхом представництва його інтересів відповідними представниками.
Як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку, неявка потерпілого ОСОБА_10 в судове засідання, в якому суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами, після чого перейшов до судових дебатів, не перешкоджала їх проведенню за відсутності потерпілого, оскільки останній не повідомив про причини своєї неявки в судове засідання, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надходило, а зважаючи на положення ст. 325 КПК України, з урахуванням того, що потерпілий був допитаний, у нього були з`ясовані всі обставини, в судовому засіданні були присутні два представників потерпілого, суд визнав за можливе проведення судових дебатів у відсутність потерпілого, право на виступ якого в дебатах було реалізовано шляхом виступу його представників та долучення представником ОСОБА_275 письмових пояснень до судових дебатів.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого про те, що у випадку задоволення клопотань представника потерпілого, суд не перейшов би до дебатів 26 червня 2020 року, а відклав би судове засідання для виклику свідків, є непереконливими та спростовуються тим, що представники потерпілого були готові до стадії дебатів, про що свідчить той факт, що письмові пояснення до дебатів були підготовлені як представником потерпілого, так прокурором обвинувальна промова (ас. 120-131 т.6).

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання, спрямованого на перевірку обставин отримання доказів по справі, а саме, виклик слідчого, оперативного співробітника та оператора, з метою усунення сумнівів в законності доступу до відеозаписів з місця події, то вони, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку, що відмова суду у задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_9 про допит в якості свідків старшого оперуповноваженого СКП 4-го ВП Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_276 , оператора зв`язку та телекомунікацій ГУ НП у м. Києві ОСОБА_165 і старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 щодо обставин отримання відеозаписів з камер «Безпечне місто», не впливає на повноту з`ясування обставин у даному кримінальному провадженні та правильність оцінки доказів, оскільки зазначені особи не є свідками у розумінні ст. 65 КПК України, а збирання доказів у кримінальному провадженні має фіксуватися у формі процесуальних рішень та дій уповноважених на те осіб у передбачені кримінальним процесуальним законом спосіб та порядку, і не може ґрунтуватися виключно на показаннях службових осіб, які здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Посилання представника потерпілого в апеляційній скарзі про безпідставність задоволення відводу представника потерпілого ОСОБА_93 з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 78 КПК України, та про те, що ні Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні Правила адвокатської етики не встановлюють прямих заборон щодо надання адвокатом правової допомоги членам своєї сім`ї та близьким родичам, не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 78 КПК України передбачена пряма заборона особі, яка є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого із складу суду, брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захиснику або представнику.
При цьому відповідно до положень ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, особи, серед яких є і представник, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Згідно з матеріалами кримінального провадження у судовому засіданні 31 січня 2020 року захисником ОСОБА_16 були задані запитання представнику потерпілого ОСОБА_104 щодо родинних відносин з потерпілим, після чого була подана заява про відвід представника потерпілого ОСОБА_93 (ас. 57 т.5). За результатами розгляду заяви захисника ОСОБА_16 про відвід представника потерпілого, з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, яка визначає, хто є близькими родичами та членами сім`ї, та п. 3 ч. 2 ст. 78 КПК України, яким передбачена пряма заборона особі, яка є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого із складу суду, брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення поданої заяви, і з таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки таке рішення цілком відповідає вимогам закону.

Окрім того, на думку колегії суддів, є непереконливими й доводи апеляційної скарги представника потерпілого про встановлення в ході розгляду судової справи підстав для відводу судді ОСОБА_91 , а також порушення з боку суддів ОСОБА_277 та ОСОБА_100 під час розгляду заяв про відвід судді ОСОБА_91 , яка, на думку представника потерпілого, полягає у повторній участі цих суддів у даному кримінальному провадженні.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що 5 березня 2020 року представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_278 заявлено відвід судді ОСОБА_91 , у задоволенні якого ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_277 від 10 березня 2020 року було відмовлено (ас. 132-136, 165-166 т.5).
У подальшому, 5 червня 2020 року представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_9 подано заяву про відвід судді ОСОБА_91 , у задоволенні якої ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_100 від 15 червня 2020 року відмовлено (ас. 64-76 т.6).
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час розгляду зазначених заяв у відповідності до вимог КПК України учасники провадження повідомлялись у встановленому законом порядку про день, час та місце їх розгляду, і неявка вказаних осіб не перешкоджала розгляду заяв про відвід судді.
Зі змісту ухвал суддів, якими відмовлено у задоволенні заяв про відвід судді ОСОБА_91 , вбачається, що вказані ухвали є вмотивованими, а в них наведені належні і достатні мотиви та підстави для їх ухвалення.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що розгляд заяв про відвід судді ОСОБА_91 проводився суддями, які виступали як слідчі судді у кримінальному провадженні № 0004974, а тому вони не мали права брати повторну участь у даному кримінальному провадженні, є безпідставними.
Закріплена в ст. 76 КПК України недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні спрямована на те, щоб запобігти можливій необ`єктивності та упередженості судді, пов`язаних із захистом права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Недопустимість повторної участі судді, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у розгляді кримінального провадження по суті диктується логікою побудови системи судового контролю. Судовий контроль не належить до правосуддя і є специфічною діяльністю суду. Вона має контрольний характер і забезпечує охорону конституційних прав громадян від свавільного і невиправданого втручання та обмеження з боку органів державної влади. Беручи до уваги те, що ці обставини можуть позначитися на об`єктивності й неупередженості судді при розгляді кримінального провадження по суті, законодавець включив зазначені дії до числа тих, що перешкоджають участі судді в його розгляді по суті. Адже, хоча діяльність судді із судового контролю не має прямого відношення до вирішення кримінального провадження по суті, проте він знайомиться з матеріалами провадження, і у нього при цьому складається внутрішнє переконання щодо його обставин, особи підозрюваного.
З матеріалів справи встановлено, що судді ОСОБА_97 та ОСОБА_102 не брали участі при розгляді кримінального провадження № 00000916 по суті, а вирішували процесуальне питання по розгляду заяв представників потерпілих про відвід судді ОСОБА_94 .

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог закону, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами та потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, дійшов обґрунтованого висновку про визнання невинуватими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 - кожного - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та виправдав їх у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, з наведенням відповідного обґрунтування прийнятого рішення, яке відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, як і не встановлено підстав для скасування вироку, а, відтак, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3