Провадження № 11-кп/4823/202/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 06.03.2022 року.

Також даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжуючи строк тримання під вартою суд обґрунтував свої висновки тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти у залі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказав про наявність доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення без вивчення всіх доказів та їх обговорення в нарадчій кімнаті, чим підтвердив обвинувальний ухил судового розгляду, що є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд 1 інстанції не навів підстав з посиланням на докази, які б свідчили про реальне існування заявлених ризиків, зокрема, про вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, вплив на учасників провадження та можливість переховуватися від суду.

Проте, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 до події, яка має місце в даній справі, не вчиняв жодного кримінального правопорушення, служив в лавах Національної гвардії України та зарекомендував себе позитивно; під час перебування під вартою, жодного разу не вчиняв дій, які б могли свідчити про невиконання процесуальних обов`язків або ж намір вчинити інше кримінальне правопорушення та впливати на інших учасників кримінального провадження.

Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення не було дотримано вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, зокрема, не вказано встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування доказів та доводів сторони захисту, не вказано мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали щодо позиції та доводів сторони захисту.

На думку апелянта, заявлені зі сторони обвинувачення ризики припинили існувати, порівняно із заявленим обсягом, як при обранні запобіжного захожу у виді тримання під вартою, так і на момент його продовження після завершення підготовчого провадження.

Вважає, що висновок суду 1 інстанції про відсутність у ОСОБА_7 соціальних зв`язків є помилковим, оскільки у нього є матір, з якою від підтримує зв`язок, а дії прокурора під час судового засідання свідчать про затягування судового розгляду.

Заслухавши доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 року, під час досудового розслідування, до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому строк тримання його під вартою неодноразово продовжувався, останній раз до 17.01.2022 року.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися. Крім того, до сплину строку тримання обвинуваченого під вартою, дане кримінальне провадження було не завершено.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Дані про особу обвинуваченого та ослаблення ризиків, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин. Крім того, послаблення ризиків не сягнули того рівня, який би дозволив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Посилання адвоката на те, що суд вийшов за межі своїх повноважень та вказав на наявність доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, суд, розглянувши клопотання сторони обвинувачення, дійшов висновку про те, що на даний час розгляд кримінального провадження не закінчився, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає, а досліджені судом матеріали кримінального провадження у сукупності є достатніми для висновку про необхідність продовження на даному етапі кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4