В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2021 року за № 0002469 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоні луки Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого не офіційно на будівництві різноробочим, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 «Конституції України», згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності потерпілої.

Так, ОСОБА_3 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, у присутності двох малолітніх дітей, дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_8 , пригнічений та тривожний психоемоційний стан. Ситуація домашнього насилля, а саме психологічного, з боку співмешканця ОСОБА_3 привела до безсоння, поганого настрою, підвищеної тривожності, низької самооцінки ОСОБА_8 , крім того, призвело до психологічної травмованості внаслідок перебування потерпілої ОСОБА_8 в ситуації домашнього насильства.

Так, 18 грудня 2020 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_3 знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, у присутності двох малолітніх дітей, під час якої кричав на неї та виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

15 лютого 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 21 березня 2021 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_3 знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , спровокував сімейну сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, у присутності двох малолітніх дітей, тобто вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

28 квітня 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

У подальшому, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, в період з грудня 2020 року до моменту повідомлення про підозру, ОСОБА_3 перебуваючи за адресою проживання: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.

Так, 02 травня 2021 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_3 знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру в сім`ї по відношенню до співмешканки ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, у присутності двох малолітніх дітей, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

16 червня 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

11 серпня 2021 року за заявою ОСОБА_8 рішенням Дніпровського районного суду було видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки:

-заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Крім того, в межах здійснення досудового розслідування від 15.09.2021 до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що 15.09.2021 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , почав кричати та ображати нецензурними словами останню, чим спровокував сімейну сварку у присутності двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_8 та змусило звернутись до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України та звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру № 42/949 від 16.09.2021 року у ОСОБА_8 , за період співпраці спостерігався знижений емоційний фон. Ситуація домашнього насильства з боку співмешканця - ОСОБА_3 суттєво вплинула на самооцінку ОСОБА_8 викликав у потерпілої пригнічений та тривожний психоемоційний стан. Ситуація домашнього насилля, а саме психологічного, з боку співмешканця ОСОБА_3 привела до наступного, а саме: страх, невпевненість у своїх діях, почуття провини по відношенню до дітей, нездатність захистити їх від дій співмешканця ОСОБА_3 . На вищевказаному ґрунті, ОСОБА_8 відчуває страх за своє майбутнє, втрачає здатність чітко формулювати свої думки та бажання. Постійне відчуття напруги та неспокою має відображення на психосоматичному рівні. Після проведеної роботи можливо зробити висновок, що результатом дій її співмешканця ОСОБА_3 та його агресивної поведінки, є психологічна травма жінки, яка має психосоматичні прояви у вигляді труднощів зі сном, головними болями та підвищеним тиском. Розвинулось почуття провини та відчуття страху за своє життя та дітей, а також нездатності подолати труднощі з якими вона зіткнулася. Враховуючи, що ОСОБА_8 наразі сама виховує двох дітей, такій психоемоційний стан спроможний викликати більш серйозніші розлади, якщо складні обставини у її житті не зміняться на краще.

З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, проживав із ОСОБА_8 протягом шести років однією сім`єю у цивільному шлюбі. Після народження спільної дитини ОСОБА_8 почала вживати алкогольні напої. На цьому грунті почалися конфлікти з дружиною, сварки, при яких була присутня їх спільна дитина та син ОСОБА_8 від першого шлюбу. На даний час він проживає окремо. Неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяву про відмову від підтримання обвинувачення до суду не надала.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітніх дітей.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, не одружений, має на утримання одну неповнолітню та двоє малолітніх дітей, офіційно не працює, спосіб життя, позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 126-1 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді громадських робіт є пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному проваджені - CD-R диск на якому містяться відеозаписи, приєднаний до матеріалів кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя