Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 11-кп/811/1223/21 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №0000197 від 20 лютого 2017 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Львова, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України;

ВСТАНОВИЛА:

на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000197 від 20 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Процесуальний прокурор ОСОБА_11 подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.
Таке рішення суд мотивував тим, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді довічного позбавлення волі. Досудовим слідством зібрані докази обґрунтованості обвинувачення у скоєнні інкримінованих злочинів. При цьому суд враховував, що існування обґрунтованої підозри чи обґрунтованого обвинувачення передбачає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочини. Втім, що саме може бути розцінене як «обґрунтоване» залежить від усіх обставин справи. Факти, які дають підставу для підозри і висунення обвинувачення не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи. У цьому випадку достатніми є докази, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для висунення звинувачення.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року та постановити нову, виключити з мотивувальної частини посилання на його покази, надані на досудовому слідстві, в іншйі частині рішення залишити без змін.

Наголошує, що вказане судове рішення є невмотивованим.

Повідомляє, що перебував під психологічним тиском працівників поліції; 15 жовтня 2021 року співробітниками СІЗО його було побито, про що він подав заяву в порядку 206 КПК України.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суд м. Львова від 20 грудня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме заставу або домашній арешт з перебуванням по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; дослідити докази на які посилається у своєму клопотанні прокурор.

Вважає зазначене судове рішення незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини.

Судом не надано оцінку доказів, зазначених в клопотанні прокурора, не взято до уваги практику Європейського суд з прав людини. Докази перелічені в клопотанні прокурора не мають жодного відношення до нього та отримані з порушенням вимог КПК України, Обвинувачення, яке було пред`явлено йому ґрунтується на домислах та припущеннях, та даних які мають ознаки фальсифікації; не враховано обстави, що мають значення відповідно до ст. 178 КПК України, а саме, що він має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, стан здоров я.

Наголошує, що свідки та обвинувачені вже допитані в судовому засіданні та вказують на його непричетність до злочину, а зібрані докази є недопустимими.

Повідомляє, що неодноразово зазначав, що обвинувачений ОСОБА_6 обмовив його під фізичним та психологічним тиском працівників поліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі.
Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання їм запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, то вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росі», «Пірузян проти Вірменії», «Тирон проти Румунії»).
Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Ураховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на волі, вони зможуть переховуватися від суду, впливати на співучасників інкримінованого злочину, свідків, які ще не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянтів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх суспільного інтересу, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Разом з тим, під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою вирішувалось судом першої інстанції 20 грудня 2021 року, початок шістдесятиденного строку даного запобіжного заходу має обчислюватись саме з дня винесення оскаржуваної ухвали, а не з 30 грудня 2021 року ( щодо ОСОБА_7 ) та 21 грудня 2021 року( щодо ОСОБА_6 ), як це зазначено в резолютивні частині ухвали суду першої інстанції.
Питання порядку набрання судового рішення сили регулюється положеннями ст. 532 КПК України, згідно з якими вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. В жодній нормі КПК України немає будь-якого посилання про те, що вирок суду першої інстанції чи ухвала може вступати в силу не за правилами, визначеними в ст. 532 КПК України, а будь-яким іншим чином. Разом з тим в КПК України не зазначено, що якась частина вироку чи ухвали може вступати в силу раніше, а якась частина вироку чи ухвали може вступати в силу в порядку ст. 532 КПК України.
Відтак, на думку колегії суддів, при продовженні строку запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд безпідставно зазначив у резолютивній частині ухвали дати початку шістдесятиденного строку даного запобіжного заходу 30 грудня 2021 року ( щодо ОСОБА_7 ) та 21 грудня 2021 року( щодо ОСОБА_6 ), а тому дана вказівка підлягає уточненню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Відтак, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
ухвалу Шевченківського районного суд м. Львова від 20 грудня 2021 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення .
Уточнити в резолютивні частині ухвали, що строк запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 рахувати з 20 грудня 2021 року по 17 лютого 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3