ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2021 Справа №607/9725/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001394 від 8 червня 2020 року стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст.81 КК України 1 лютого 2018 року

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ;

захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, а знову вчинив новий умисний корисливий злочин.

Так, в ОСОБА_5 08 червня 2020 року близько 16 години 55 хвилин, який перебував в приміщенні під`їзду №1 на 8-му поверсі багатоповерхового будинку, що по АДРЕСА_3 , виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 08 червня 2020 року близько 16 години 55 хвилин, перебуваючи у в приміщенні під`їзду №1, на 8-му поверсі багатоповерхового будинку, що по АДРЕСА_3 , побачив велосипед торговельної марки «SPR» модель «Wheel Worx», бувшого у користуванні, вартістю 1961,25 гривень, який був пристебнутий на трос-замок до дверей. Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно з корисливих мотивів зламав трос-замок, на який був пристебнутий велосипед торговельної марки «SPR» модель «Wheel Worx». Утримуючи велосипед торговельної марки «SPR» модель «Wheel Worx» за ручки керування, викотив велосипед з приміщення під`їзду №1, що по АДРЕСА_3 , де сів на нього, та поїхав у невідомому напрямку, таким чином покинув місце вчинення злочину.

ОСОБА_5 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1961,25 гривень.

Позиції учасників провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого правопорушення визнав.

По суті провадження повідомив, що дійсно 8 червня 2020 року на сходовій площадці під`їзду будинку, що по АДРЕСА_3 , взяв велосипед, переконавшись що поряд нікого немає. В подальшому вказаним велосипедом поїхав до свого товариша, а наступного дня даний велосипед здав у ломбард, за що отримав грошові кошти в розмірі 400-500 грн. Коли про вказаний факт дізнались працівники поліції, вони разом з потерпілим поїхали в ломбард, звідки потерпілий сам викупив свій велосипед.

Шкоду потерпілому не відшкодував, однак на даний час влаштувався на роботу, та із заробітної плати має намір розрахуватись із потерпілим.

Прокурор підтримав викладене обвинувачення, просив призначити ОСОБА_3 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

Потерпілий ОСОБА_6 подав на адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, при цьому зазначив, що, на його думку, ОСОБА_3 слід покарати відповідно до вимог закону.

Встановлені судом обставини.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, доведена повністю.

Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу, документів, що стосуються речових доказів та судових витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин наведених у вироку.

Такі, покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
З огляду на наведене, виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, на диспансерних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що відносно останнього необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту.

При цьому, застосування арешту з визначенням мінімального строку - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Мотиви інших рішень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертиз необхідно стягнути із ОСОБА_3 .

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави з відповідним призначенням платежу процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз на загальну суму 1634,5 грн. (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні п`ятдесят копійок).

Речовий доказ, а саме: кепку сірого кольору, котра передана на зберігання в камеру речових доказів Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області - повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений в Тернопільський апеляційний суду суд через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1