Провадження № 1-кп/127/925/21

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000359 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Борки Пересногорьківського району Кустанайської області Республіки Казахстан, росіянина, громадянина України, з середньої спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 13 липня 2021 року о 08 годині 50 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «Nissan Trade» державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Князів Коріатовичів в м. Вінниці поблизу буд. № 191/2, під час руху транспортного засобу заднім ходом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не зреагував відповідним чином на її зміну, в момент об`єктивної появи в його полі зору пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.07.2021 № 660 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, а саме закритої тупої травми грудей та живота: синців на грудях та попереку, крововиливів в м`язи грудей, множинних переломів ребер з обох боків по декільком анатомічним лініям, розривів легень, забою легень, гемотораксу сліди, розриву правого купола діафрагми, розриву капсули та тканини печінки у правій долі, гемоперитонеум сліди; закритої тупої травми заочеревиного простору (відриву правої нирки від ніжки, крововиливу в заочеревиний простір справа); закритого перелому правого стегна у нижній третині; забито-рваних ран на голові, крововиливів в м`які покрови голови в тім`яній ділянці по центру, в потиличній ділянці справа та на межі правих скроневої та потиличної ділянок, синців та саден на кінцівках, крововиливів в м`які тканини спини у грудному відділі та у м`язи нижніх кінцівок, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та стоять у причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_8 настала від отриманої сполучної травми тіла.
Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу від 28.07.2021 № СЕ-19/102-21/10675-ІТ, у деталях та вузлах рульового керування, робочої гальмівної системи автомобіля «Nissan Trade», державний номерний знак НОМЕР_1 , несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.
Згідно висновків судових автотехнічних експертиз № СЕ-19/102-21/10674-ІТ від 22.07.2021 та № СЕ-19/102-21/12437-ІТ від 31.08.2021, в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Nissan Trade» ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п 10.9, 12.3 ПДР. В ситуації, яка склалася водій автомобіля «Nissan Trade» ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Nissan Trade» до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Nissan Trade» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.3 б), 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких: п. 2.3. б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»; п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками настанням смерті пішохода ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Додатково зазначив, що він працював водієм, привозив будівельну бригаду на об`єкт будівництва, а також як монтажник здійснював з ними відповідні роботи. 13.07.2021 близько 8.00 год. ранку обвинувачений приїхав на місце виконання робіт по вулиці К. Коріатовичів, а в подальшому мав завезти бригаду на інший об`єкт. Перебуваючи за кермом свого автомобіля «Nissan Trade», ОСОБА_4 переконавшись через дзеркала заднього огляду про відсутність перешкод для початку руху, також додатково попросив робітника, який був поруч у траншеї, подивитись чи нікого немає позаду автомобіля. Останній зазначив, що перехожих позаду автомобіля немає, однак вказав, що жінка похилого віку стоїть неподалік під деревом. ОСОБА_4 пояснив суду, що як тільки він розпочав рухатись на автомобілі, потерпіла побігла через дорогу, однак при цьому зачепилась ногами за кабель та впала під колеса його автомобіля. Після чого присутні поруч робітники зупинили його криками. Обвинувачений зазначив, що він особисто потерпілу під час руху не бачив, оскільки вона стояла за деревом, однак знав про її присутність там зі слів робітників.
Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що цивільні позови потерпілих він визнає частково, оскільки заявлений у них розмір відшкодування моральної шкоди вважає завеликим та для нього непосильним для сплати.
Обвинувачений просив суд суворо його не карати та не позбавляти права керування мотивуючи тим, що він працює водієм, його робота пов`язана також з керуванням транспортними засобами, перевезенням вантажу тощо. Відтак, у разі позбавлення його права керування, він не матиме змоги забезпечувати себе та свою сім`ю, відтак наявність посвідчення водія є для нього крайнє необхідним.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила суду, що ОСОБА_8 є її матір`ю, а на момент смерті їй було 92 роки. ОСОБА_6 зазначила, що очевидцем подій вона не була, про обставини справи їй стало відомо уже в подальшому зі слів працівників поліції та свідків. Потерпіла ОСОБА_6 в обґрунтування заявленого цивільного позову про відшкодування моральної шкоди зазначила, що трагічна загибель її матері стала для неї великою травмою, нею були понесені сильні душевні хвилювання та її душевний стан сильно погіршився, оскільки був зумовлений глибокими моральними переживаннями. Потерпіла зазначила, що через сильний душевний біль та гнітючі психологічні переживання у неї погіршилось самопочуття та психічний стан, її постійно супроводжує пригнічений настрій, депресії, погіршилось фізичне здоров`я, що не дозволяє повернутись до звичного ритму життя її та родини.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала поданий нею цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гривень, однак просила врахувати, що обвинувачений добровільно сплатив їй 10 000,00 грн. у рахунок відшкодування завданої ним моральної шкоди.
Потерпіла ОСОБА_9 05.10.2021 надала суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, підтримала поданий цивільний позов, просила його задовільнити в повному обсязі. Щодо міри покарання поклалась на розсуд суду.
Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду судом повно, всебічно та ретельно досліджено надані стороною обвинувачення наступні докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 13.07.2021 зі схемою до нього та фото таблицями, протокол перегляду відеозапису від 28.07.2021 з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 з ілюстрованими таблицями, протокол проведення слідчого експерименту від 18.07.2021 зі схемою до протоколу, висновок портретного та фототехнічного дослідження №СЕ-19/102-21/10854-ФП від 11.08.2021, висновок судової експертизи технічного стану транспортних засобів №СЕ-19/102-21/10675-ІТ від 28.07.2021, висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/10674-ІТ від 22.07.2021, висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/12437-ІТ від 31.08.2021, висновок судово-медичної експертизи № 660 від 26.07.2021.
Також судом було досліджено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Nissan» моделі «Trade», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 .
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд вважає, що докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого є належними та допустимими, та були отримані у рамках закону.
Крім показань обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав свою вину та надав в судовому засіданні покази щодо обставин скоєння ним кримінального правопорушення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, вина останнього у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується й сукупністю інших вищевказаних доказів, що були досліджені у судовому засіданні.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого, потерпілої та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.
Відповідно до довідки СУ ГУНП у Вінницькій області від 22.07.2021 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є раніше не судимим.
Судом враховано характеристику від 22.07.2021 № 1721 Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області де зазначено, що на ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 . Останній перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_10 , 1961 р. н. Будь яких скарг та заяв до Біляївської міської ради на громадянина ОСОБА_4 не надходило.
Згідно довідки КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» №958 від 22.07.2021 року ОСОБА_4 за даними архіву, реєстратури та картотеки на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Відповідно до довідки КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» № 3977 від 29.07.2021 вбачається, що за даними архіву лікарні та картотеки станом на 26.07.2021 року ОСОБА_4 не значиться.
Висновком експерта № 1712 КП ВОНД «Соціотерапія» від 13.07.2021 року, встановлено, що громадянин ОСОБА_4 був оглянутий лікарем 13.07.2021 року о 10 год. 30 хв., ознак сп`яніння не виявлено тверезий.
Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При призначенні покарання суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, а також дані про особу ОСОБА_4 , який одружений, позитивно характеризується за місцем проживання. Судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, а також відсутність обставини, що обтяжують покарання. Також судом враховано позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого.
Відтак, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Враховуючи те, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 сталась ДТП в результаті якої настала смерть особи, суд приходить до переконання про необхідність призначення останньому додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік. В той же час, на переконання суду, встановлення більшого строку позбавлення права керування негативно вплине на матеріальне становище його сім`ї, оскільки трудова діяльність ОСОБА_4 пов`язана саме з керуванням транспортними засобами.
Вирішуючи заявлений у порядку ст. ст. 127-129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог ПАТ «СК «Еталон» про стягнення на її користь з ОСОБА_4 завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 21 632,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень, та цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень суд виходить з наступного.
Суд приймає до уваги положення ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, а також те, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положення частини 1 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільні позови визнав частково, оскільки заявлену суму моральної шкоди в розмірі 72 000,00 гривень за позовом ОСОБА_9 та 500 000,00 гривень за позовом ОСОБА_6 вважає завеликою.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan Trade» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з 25 квітня 2021 року, згідно полісу обов`язкового страхування №ЕР-203742551.
Потерпіла ОСОБА_9 звернулась до ПАТ «СК «Еталон» із заявою від 16.07.2021 року про настання страхового випадку, а також надала заяву про здійснення їй страхового відшкодування та надала відповідні свої рахунки. Згідно повідомлення страховика від 09.11.2021 року, за даною заявою потерпілої заведено відповідну страхову справу та після завершення судового розгляду буде прийматись відповідне рішення про страхові виплати. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.3 статті 27 цього ж Закону України передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приймаючи до уваги позицію викладену у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 року по справі № 147/66/17 висловила правову позицію, відповідно до якої позиція про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим, оскільки обов`язок відшкодування такої шкоди виникає насамперед у страховика, і лише в сумі, що перевищує ліміт страхового відшкодування у самої особи, яка завдала такої шкоди.
Беручи до уваги наведені положення чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду, в даному випадку суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з наступних підстав.
Згідно позиції, викладеної у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Із врахуванням принципів співмірності, виваженості, розумності і справедливості, суд переконаний, що розмір завданої обом потерпілим моральної шкоди не виходить за межі ліміту страхового відшкодування у даному випадку, а тому у стягнення зі ОСОБА_4 відповідних сум слід відмовити.
З приводу позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки позивачкою не доведено причинно-наслідковий зв`язок між понесеними нею витратами, які вона просить відшкодувати у позовній заяві, та подією ДТП, яка сталась із вини ОСОБА_4 , крім витрат на поховання.
Згідно ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 4976 (чотири тисячі сімдесят шість) гривень 98 копійок, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, ст. ст. 65-66, 75, 76, 286 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з 16.02.2022, тобто з моменту проголошення вироку.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 4976 (чотири тисячі сімдесят шість) гривень 98 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без задоволення. Цивільний позов ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2021, на автомобіль марки ««Nissan Trade» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у власності ОСОБА_4 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Nissan» моделі «Trade», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 .
Речові докази по кримінальному провадженню №0000359, а саме:
- флеш-накопичувач із відеозаписом від 13.07.2021 з камери спостереження, яка розташована на будівлі за адресою: вул. К. Коріатовичів, 191/2 в м. Вінниці залишити при матеріалах кримінального провадження;
- автомобіль марки «Nissan Trade» державний номерний знак НОМЕР_1 , який залишений на зберіганні на території для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 28, м. Вінниця, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Nissan» моделі «Trade», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4
- посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: