Провадження №11-кп/801/88/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження 0001187, відомості про яке внесені 10 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та №0001656, відомості про які внесені 25 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020, яким

ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Берізки-Бершадські Бершадського району Вінницької області,

громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

дитини позбавленої батьківського піклування, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст.186 КК України та засуджено по покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В строк відбутого покарання ОСОБА_12 зараховано строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року.

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Вінниці, громадянина України,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено по покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В строк відбутого покарання ОСОБА_11 зараховано строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_12 витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3925,24 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3925,24 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

Згідно вироку суду першої інстанції, неповнолітній ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_11 10.09.2019 року близько 00 години 30 хвилин перебували біля грального закладу «Космолот», розташованого біля будинку №118 по вул. Келецькій в м. Вінниця та помітили раніше незнайомого їм водія маршрутного таксі №25Н сполученням «Вишенська-Залізничний вокзал» ОСОБА_15 , який знаходився у маршрутному таксі марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 .

Після чого, неповнолітній ОСОБА_12 , вступивши у попередню змову із ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на викрадення чужого майна, належного ОСОБА_15 , діючи спільно та узгоджено з іншим співучасником, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, підійшов до автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому за кермом знаходився ОСОБА_15 , зі сторони передніх правих дверей, які були відчинені та, діючи з метою відволікання уваги останнього від належного йому майна, вчинив із ОСОБА_15 , словесну розмову, в цей час, ОСОБА_11 , використовуючи сприятливі для вчинення злочину обставини, підійшов з іншого боку автомобіля у якому знаходився потерпілий і простягнувши руку через незачинене вікно у передніх лівих дверей, заволодів грошовими коштами у сумі 500 грн. Під час вчинення злочину ОСОБА_11 був помічений ОСОБА_16 , який викрив у вчинені злочину останнього та повідомив потерпілого про заволодіння його майном.

Після чого, ОСОБА_11 , спільно із ОСОБА_12 , незважаючи на своє викриття у вчинені злочину, почали тікати. На прохання потерпілого повернути викрадене майно, а саме грошові кошти в сумі 500 грн., залишили місце вчинення злочину, а викрадене майном обернули на свою користь та розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 500 грн.

Також, між ОСОБА_11 , неповнолітнім ОСОБА_12 та ОСОБА_10 19.12.2019 року виник конфлікт через те, що ОСОБА_10 попередньо провівши ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в приміщення гуртожитку Технологічно-промислового коледжу Вінницького національного аграрного університету, яким адміністрацією даної установи було заборонено перебування в приміщені, після чого повідомив коменданта гуртожитку про їх місцезнаходження. В подальшому, адміністрацією установи здійснено виклик працівників поліції, які видворили ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з гуртожитку.

Після чого, в період часу з 19.12.2019 року по 23.12.2019 року, точний час та дату не встановлено, будучи ображеними на ОСОБА_10 та прагнучи йому помститися, ОСОБА_12 вступив у попередню змову із ОСОБА_11 з метою покарати ОСОБА_10 за дії, які скоїв ОСОБА_10 щодо них, та з цією метою вирішили вчинити катування останнього шляхом умисного заподіяння сильного фізичного болю, морального страждання та інших насильницьких дій.

З метою реалізації злочинної змови, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 23.12.2019 року близько 20:00 години зустрілися з ОСОБА_10 біля магазину "Основа", що по просп. Юності, 10А в м. Вінниці та під приводом приватної розмови, запропонували відійти ОСОБА_10 в більш малолюдне місце за гаражними приміщеннями неподалік вказаного магазину.

Після чого, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , умисно, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно із якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, з метою покарати за дії скоєні ОСОБА_10 вчинили насильницькі дії стосовно ОСОБА_10 , які виразилися у висловлюваннях словесних погроз.

Після чого, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , використовуючи фізичну перевагу, нанесли ОСОБА_10 множинні удари в область шиї, живота, тулубу, плечей та ніг як руками, ногами так і виламаною різкою.

В подальшому, з метою приниження честі та гідності потерпілого та спричинення йому моральних страждань, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змусили ОСОБА_10 стати на коліна та їсти опале листя з дерев. В цей час, ОСОБА_11 приспустив свої штани, в які був одягнений, та справив природні потреби шляхом сечовипускання на тіло ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змусили потерпілого обіймати та цілувати вуличний стовп.

Не припиняючи вчиняти катування щодо потерпілого, супроводжуючи свої дії словесними погрозами та нанесенням тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , змусили ОСОБА_10 перейти на територію біля спортивного майданчику "Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 18 Вінницької міської ради" за адресою вулиця Келецька, 97, Вінниця, де наказали ОСОБА_10 оголити свої сідниці, та декілька разів загасили недопалок від сигарети об ліву оголену сідницю ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_12 справив свої природні потреби, шляхом випорожнення, після чого наказали ОСОБА_10 схилити голову до фекалій, силою притиснули до землі голову ОСОБА_10 , в результаті чого обличчя ОСОБА_10 забруднилось фекаліями, та не зупиняючись на досягнутому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змусили ОСОБА_10 їсти вказані вище фекалії, на що останній знаходячись у психологічно подавленому стані, з метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підкорився вказаній вимозі.

В подальшому, ОСОБА_11 із ОСОБА_12 змусив ОСОБА_10 лягти на асфальтове покриття та пити воду із калюжі, на що ОСОБА_10 будучи не в змозі чинити будь-який супротив підкорився такій вимозі.

В наслідок дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно із висновком судово-медичної експертизи №1481 від 26.12.2019 року ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у виді саден на передній поверхні шиї зліва, в ділянці верхнього краю грудини, синці на лівому плечі, на лівому передпліччі, на правому плечі, на правому передпліччі, на лівому стегні, на правому стегні, в ділянках обох сідниць, поверхневі рани в ділянці лівої сідниці, що належать до легких тілесних ушкоджень та виникли від травматичної дії тупого предмета (предметів) та від дії термічного фактору, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, в той же час, діючи з єдиним умислом як на вчинення катування так і на заволодіння чужим майном, посягаючи на здоров`я людини, честь, гідність і волю особи, а також на право власності на майно, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , вчинили новий умисний злочин проти власності.

Так, 23 грудня 2019 року близько 20:20 год. у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували біля гаражних приміщень, розташованих неподалік магазину "Основа", по просп. Юності, 10А в м. Вінниці, в ході вчинення катування відносно ОСОБА_10 , яке виразилося у умисному заподіянні сильного фізичного болю, морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій виник єдиний спільний умисел на незаконне заволодіння чужим майном з метою власного протиправного збагачення.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 та узгоджено між собою, умисно, повторно, висловлюючи погрози та застосувавши до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я в наслідок вчинення щодо потерпілого катування, скоєне ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в тому ж місці, того ж дня близько 20:00 год., точний час не встановлено, що виразилося в нанесені тілесних ушкоджень, моральних страждань та інших насильницьких дій, та унеможливлювало вчинення подальшого активного опору з боку потерпілого, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, дістав із кишень одягу ОСОБА_10 запальничку чорного кольору марки «Lion» вартістю 8 грн. 10 коп. відповідно до висновку експерта №562/563/20-21 від 29.01.2020 року, пачку сигарет марки «Winchester» вартістю 38 грн. 30 коп. відповідно до висновку експерта №562/563/20-21 від 29.01.2020 року, та грошові кошти в сумі 36 (тридцять шість) гривень та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними спільними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 82 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 року відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_11 в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок його м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити - покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді шести років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі.

В строк відбутого покарання ОСОБА_12 зарахувати строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді семи років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

В строк відбутого покарання ОСОБА_11 зарахувати строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання судом не в повноу обсязі враховано, що обвинувачені вчинили умисні тяжкі кримінальні правопорушення, які становлять суспільну небезпеку, що посягають на порушення конституційних прав особи проти власності, діючи у групі та за попередньою змовою. Мотивом вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень не є складне матеріальне становище або збіг важких життєвих обставин, у які вони потрапили, а їх стійка антигромадська позиція.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, думку обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисників -адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора- підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в даному випадку, апеляційної скарги прокурора.

Згідно ст. 370 КПК України, вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Разом з тим, суд цих вимог Закону про призначенні покарання обвинуваченомv -не дотримався.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст. 1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Переглядаючи вказане кримінальне провадження з апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням - є необґрунтованим, невмотивованим та незаконним.

Надавши перевагу загально соціальним даним про особи засуджених, суд залишив поза увагою відомості, що характеризують їх у плані потенційної суспільної небезпеки.

Зокрема, суд першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням в порушення вимог закону не врахував, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скоїли за попередньою змовою умисні тяжкі кримінальні правопорушення, які становлять суспільну небезпеку. Мотивом вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень не є складне матеріальне становище або збіг важких життєвих обставин, у які вони потрапили, а їх стійка антигромадська позиція. Дії обвинувачених під час катування ОСОБА_10 завдали останньому сильний фізичний біль, моральні страждання, приниження. Дії обвинувачених були тривалими, інтенсивними, послідовними і узгодженими.

Колегія суддів також враховує, і те, що на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не перебувають, мають постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 судом визнано щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судом визнано вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім, щире каяття, з`явлення із зізнанням, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судом не встановлено.

З встановленими судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання погоджується і апеляційний суд.

Разом з тим, в порушення вимог ст. ст. 65, 75 КК України судом належно не вмотивовано призначення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі, з іспитовим строком.

Звільняючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, суд не звернув уваги на положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише у тому разі, коли для цього є реальні умови і підстави, на які слід послатися у судовому рішенні. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Суд першої інстанції у своєму рішенні належно не зазначив та не вмотивував, в чому ж полягає його висновок про можливість виправлення обвинувачених без відбуття покарання та доцільності застосування до останніх положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Також у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року),так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, шо «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З урахуванням зазначених даних у їх сукупності та позиції Європейського суду, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без відбування покарання у місцях позбавлення волі, - є безпідставним, і, в даному випадку, ґрунтується на висновках, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Внаслідок безпідставного застосування судом положень ст. 75 КК України, призначене ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання з іспитовим строком не відповідає ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених через м`якість внаслідок застосування ст.75 КК України.

Згідно ст.127 КК України, катуванням є умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

За змістом ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованій Законом України №475/97-ВР, від 17.07.1997 року, а також згідно практики Європейського Суду з прав людини катуванням визначається тяжка форма нелюдського поводження із визначеною метою, тобто поводження, що спеціально заподіює жорстокі фізичні або психічні страждання або грубо принижує людину перед іншими людьми чи змушує її діяти проти своєї волі або совісті.

З чого слідує, що об`єктивна сторона катування характеризується: діянням - нанесенням побоїв, мученням або іншими насильницькими діями та наслідками, які виявляються у заподіянні сильного фізичного болю, фізичного чи морального страждання, причинним зв`язком між вказаними діянням і наслідками.

Із суб`єктивної сторони злочин характеризується прямим умислом. При катування спеціальною метою насильницьких дій є примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Суд враховує думку потерпілого ОСОБА_10 , який зазначав, що обвинувачені просили у нього пробачення, він їх пробачив, просив суворо їх не карати, не призначати покарання у вигляді позбавлення волі, проте суд бере також і до уваги те, що обвинувачені діяли умисно, тривалий час, намагаючись завдати потерпілому фізичних та моральних страждань, принижуючи своїми аморальними діями його людську гідність, після чого, знімаючи це на камеру телефону.

Колегія суддів вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню вчиненню ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нових злочинів, буде покарання у виді реального позбавлення волі. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості засуджених, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, та в цілому відповідатиме ст. 2 КПК України та ст. 1 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За вимогами ч. 1 ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на наведені обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню, а в іншій частині вирок необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного покарання через істотні порушення норм кримінального закону внаслідок м`якості та невірного застосування ст.75 КК України.

Ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити - покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В строк відбутого покарання ОСОБА_12 зарахувати строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року включно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.

Визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

В строк відбутого покарання ОСОБА_11 зарахувати строк з часу його затримання, тобто з 25 грудня 2019 року до 10 вересня 2020 року включно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Вирок може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом 3(трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Судді :

ОСОБА_17