Справа № 276/1834/21
Провадження по справі 1-кс/276/3/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2022 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області
ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000123 від 23.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, раніше судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Слідчий СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Коростишівської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 21.03.2020 близько 19 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 .
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , в указаний день та час, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який стояв поруч з власним автомобілем марки ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 поблизу території домоволодіння АДРЕСА_2 , та несподівано для потерпілого наніс йому декілька ударів по тулубу, від яких останній впав на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, порушуючи гарантовані положеннями ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи ОСОБА_9 на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі в присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які спостерігали за його незаконними діями, дістав з кишені куртки та одягнув на заведені за спину руки ОСОБА_9 кайданки, чим обмежив волю останнього.
В подальшому, на підставі спільної домовленості ОСОБА_5 та ОСОБА_8 принижуючи честь та гідність ОСОБА_9 , за допомогою мотузок зв`язали ноги, руки та шию потерпілого, примусово, проти його волі, затягнули останнього до салону автомобілю марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на заднє сидіння, га ОСОБА_10 сів за кермо автомобілю, а ОСОБА_5 сів на пасажирське сидіння. В послідуючому, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 проти волі ОСОБА_9 , повезли останнього на вказаному автомобілі у невідомому для ОСОБА_9 напрямку.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, порушуючи гарантовані положеннями ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», права і свободи ОСОБА_9 на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі відвезли останнього на автомобілі марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 до лісового масиву, розташованого за межами с. Курганці Хорошівського району Житомирської області, де витягнули ОСОБА_9 з автомобіля, та в послідуючому, продовжили наносити останньому удари руками та ногами по голові та тулубу, здавлюючи при цьому мотузкою його шию, а також принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи фізичних страждань.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишили зв`язаного ОСОБА_9 в лісовому масиві на землі, розташованому за межами с. Курганці Хорошівського району Житомирської області, та за допомогою автомобілю марки ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 , належному ОСОБА_9 , покинули місце вчинення злочину.
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у незаконному позбавленні волі, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, про що йому 22.04.2020 повідомлено про підозру.
В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків у даному кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
Мотивуючи наявність ризиків слідчий вказав, що ОСОБА_5 вчинив злочин, за вчинення якого останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, після вчинення злочину останній втік з місця події та переховувався від органу досудового розслідування, а тому, з метою ухилення від відбування покарання та з метою залишитися на волі, ОСОБА_5 матиме реальну можливість переховатися від органів досудового розслідування та/або суду;підозрюваний матиме реальну можливість впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні; підозрюваний ніде не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати, що єдиним джерелом доходів останнього є зайняття злочинною діяльністю.
Враховуючи вищевказані обставини, орган досудового розслідування вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому, прокурор додатково зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 тривалий час, майже 2 роки переховувався від слідства, злочин вчинив під час іспитового строку, за попередньою змовою групою осіб та із застосуванням насильства.

Підозрюваний ОСОБА_5 вину у пред`явленій підозрі визнав частково, зазначив, що зв`язав потерпілого бо хотів його налякати через конфлікт із дівчиною, але потім злякався родичів потерпілого тому втік з місця проживання у с. Суховоля, жив і працював неофіційно у місті Києві, просить обрати йому домашній арешт за місцем його реєстрації в с. Суховоля, так як вважає, що хоче захищати Україну від агресії росії.

Захисник зазначив, що відсутні підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу та просить застосувати до підзахисного цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Слідчим відділенням ВП №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000123 від 23.04.2020, розпочатого на підставі виділених матеріалів із кримінального провадження № 0000096 від 22.03.2020 за ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 289 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що 22.04.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Однак, вручити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 не представилось можливим у зв`язку з тим, що останній був відсутній за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , та таке повідомлення згідно ст.ст. 111, 135 КПК України вручено батьку підозрюваного.

24.04.2020 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.
Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.10.2021, надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На підставі вищевказаної ухвали працівниками поліції 16.03.2021 о 13 год. 20 хв. в смт. Хорошів затримано ОСОБА_5 , про що слідчим СВ Хорошівського ВП 16.03.2022 складено протокол затримання особи.
Так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Під час розгляду клопотання прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, зокрема, письмовим повідомленням про підозру, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 та поясненнями самого підозрюваного, який вину визнав частково.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, зокрема власної сім`ї та утриманців, після вчинення злочину втік з місця події та переховувався від органу досудового розслідування майже два роки, за вчинення вказаного злочину останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вони проживають неподалік шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, у тому числі з урахуванням тієї обставини, що підозрюваним уже застосовувалось фізичне насильство з метою вчинення інкримінованого йому злочину.
Також, підозрюваний ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі корисливого тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а також вчинив інкримінований йому злочин під час відбування покарання з випробуванням на підставі вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний буде вчиняти інші кримінальні правопорушення.
При цьому суд оцінюючи доводи підозрюваного про бажання брати участь у заходах з оборони держави, слідчий суддя вважає, що вони не спростовують наведені прокурором ризики, оскільки жодних доказів, які б підтверджували наміри підозрюваного брати участь у підрозділах, які здійснюють захист держави від збройної агресії росії не надано, попри те, що на час його затримання пройшло вже 20 днів війни, як і доказів, що останній має знання та навички для участі у таких підрозділах.
Таким чином слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно із ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання, тобто з 13:20 години 16 березня 2022 року без визначення розміру застави.
Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000123 від 23.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 13 год 20 хвилин 16.03.2022 року

Строк дії ухвали встановити до 13 год. 20 хвилин 15.05.2022 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 00 хв. 22.03.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1