Справа № 307/213/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/503/21, за апеляційною скаргою, яку подала адвокатка ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України
ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 передбачених процесуальних обов`язків у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, до 24-ї години 18 листопада 2021 року.
В ухвалі суду вказується на те, що з прокуратури Тячівського району Закарпатської області до суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000792 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України. В ухвалі зазначено, що у судовому засіданні прокурор просив суд обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів. Суд визнає, що враховуючи необхідність уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також беручи до уваги те, що обставини, які слугували підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою досі існують, встановлені судовими рішеннями ризики не відпали і продовжують існувати, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Відтак, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою до 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру застави.
В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що прокурором, у тому числі, не доведено наявність підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. В апеляційній скарзі вказується і на те, що у цій справі «розумність» строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Також, на думку апелянтки, до клопотання не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри та тримання особи під вартою. Просить ухвалу скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокатки ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Приймаючи рішення про розгляд судового провадження за відсутності вказаних осіб береться до уваги те, що вищевказані особи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання; що заяв чи клопотань про відкладення його розгляду на інший день до апеляційного суду не надходило, що такі не подавали заяв чи клопотань про їх бажання взяти участь у розгляді справи апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який обирається виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що вищевказані вимоги КПК України були дотримані при розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Так, з журналу судового засідання убачається, що під час розгляду клопотання брали участь: обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця адвокатка ОСОБА_5 , що свідчить про дотримання права обвинуваченого на захист.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінальних проваджень.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшились, не відпали і досі існують.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених інкримінованих йому злочинів, один із яких, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, відповідно покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі доведення його вини (позбавлення волі на строк від трьох до семи років), те, що судове провадження не закінчено й строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується.
Тому, колегія суддів вважає, що, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується, характер та конкретні обставини, за яких скоєні діяння, що свідчать про їх суспільну небезпеку, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Доводи захисниці обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатки ОСОБА_5 про те, що «розумність» строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки нових доказів на підтвердження вини не встановлено, а можливості їх отримати уже вичерпані, - апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
Застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення станом на тепер не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит потерпілих, дослідження доказів), суд першої інстанції дійшов належного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
На підставі наведеного вище, колегія суддів відхиляє, у тому числі, доводи апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_5 про те, що прокурором не доведено наявність передбачених КПК України і вказаних вище ризиків і не надано жодного доказу фактичного існування вищевказаних ризиків.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи вчиняти інше кримінальне правопорушення, однак, обставини, за яких скоєні кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або визначений судом першої інстанції розмір застави.
Вищенаведені доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі, - апеляційний суд, з огляду на вищенаведене, визнає такими, що не впливають на висновки суду про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що до клопотання не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, відтак вважає, що у матеріалах контрольного провадження наявні докази, які вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінально-карних діянь.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і вимоги ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та обґрунтовано визначив заставу у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста гривень), який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2021 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, до 24-ї години 18 листопада 2021 року, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :