Номер провадження:1-кс/521/5776/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2021 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається:
До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся старший слідчий СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, з дозволом користування.
Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази:
Під час досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_6 , в ході допиту останній пояснив, що 13 липня 2020 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до вказаного договору ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали власність, а ОСОБА_6 купив у власність квартиру розташовану за вищевказаною адресою. Договір купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , в приміщенні нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Загальна вартість яка була сплачена за цим договором складає 714 000 гривень, які були сплачені продавцем, що підтверджується самим договором та підписами учасників.
Вказана в договорі квартира належить продавцям на праві часткової власності:
Також було з`ясовано, що вказана ухвала Київського районного суду м. Одеси, скасовано постановою Одеського апеляційного суду 22 листопада 2019 року. Таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , достеменно знали про рішення суду на підставі якого виникло право власності на квартиру, яка в подальшому стала предметом договору купівлі продажу скасовано та вже не існує.
В середині лютого 2021 року ОСОБА_14 було надіслано повістку про виклик до Приморського районного суду міста Одеси для розгляду позовної заяви, щодо витребування вищевказаної квартири з користування ОСОБА_6 . При відвідуванні Приморського районного суду міста Одеси, було встановлено, що до суду звернулася особа, яка є спадкоємцем померлого власника квартири ОСОБА_15 .
Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , достовірно знаючи, про те що у них відсутні законні підстави розпоряджатися квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , заключили договір купівлі продажу та продали ОСОБА_6 вищевказану квартиру, тим самим заволоділи його грошовими коштами шахрайським шляхом.
У зв`язку з тим, що об`єктом злочинного посягання є квартира АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності на даний момент у ОСОБА_6 , тому з метою відчуження вище зазначеної квартири, у сторони обвинувачення виникла підстава накласти арешт на неї.
Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
Слідчий у судовому засідання клопотання підтримала просила його задовольнити.
Власник майна будучи належним чином повідомлений про день та час судового засідання, до суду не з`явився.
Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя:
Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що правовою підставою для арешту майна є сукупність об`єктивних даних та розумних підозр які свідчать про те, що майно є доказом у вказаному кримінальному провадженні. На думку слідчого судді на вказаному етапі досудового розслідування є всі законні підстави вважати, що нерухоме майно можливо використати як доказ у кримінальному провадженні.
Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту прав та законних інтересів особи потерпілої від злочину.
Оскільки вчинений злочин відноситься до категорій злочинів проти власності, з метою недопущення відчуження майна, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною відчуження, без заборони користування ним.
Керуючись ст. ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:
Висновки слідчого судді:
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною відчужувати вказане майна, без заборони користування ним.
Виконання ухвали про арешт майна доручити слідчому та прокурору.
Копію ухвали надіслати прокурору та слідчому.
Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1