Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/4778/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний № 756/8443/19

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Казань, Татарстан РФ, росіянина, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 січня 2022 року включно.
Таке рішення суд мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, що не змінились, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, з огляду на що визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу суду від 16 листопада 2021 року щодо нього скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.
За позицією апелянта, при вирішенні питання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом допущено порушення принципу безсторонності, а підхід до його вирішення був суто формальний, необґрунтований, тобто без надання належної оцінки всім фактичним обставинам. Вважає, що прокуроромзаявлено клопотання без належної аргументації наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не викладено обставини, що зазначені ризики не зменшилися або з`явились нові, які виправдовують подальше тримання під вартою. Отже, клопотання прокурора не відповідало вимогам КПК України, а судом допущено формальний підхід до вирішення питання про продовження строку тримання під вартою та автоматично продовжено запобіжний захід, тому судове рішення підлягає скасуванню.
Обвинувачений також звертає увагу на те, що він тривалий час утримується під вартою, а судовий розгляд по суті не проводиться, судом лише вирішуються питання, пов`язані з продовженням тримання під вартою.
Окрім того, на переконання апелянта, судом не було враховано наявність у нього постійного місця проживання, його міцні соціальні зв`язки, хоча і не офіційне, але стабільне місце праці, а також те, що у нього на утриманні перебуває двоє синів, 2010 та 2021 років народження.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити запобіжний захід на домашній арешт, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Як убачається з матеріалів справи, Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням стадії судового розгляду, коли свідки в провадженні ще не допитані, не досліджені матеріали провадження, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який неодноразово раніше судимий, офіційно не працював, злочини, за яким він обвинувачується, вчинений щодо осіб пенсійного віку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою.
З огляду на те, що на даний час судом не допитані свідки у кримінальному провадженні, не досліджені матеріали справи, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційні скарзі, про те, що прокурор не довів у суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, водночас матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою дотримався вимог ст. 22 КПК України.
Посилання апелянта на наявність міцних соціальних зв`язків за місцем фактичного проживання, місця роботи та двох неповнолітніх дітей самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м'якого запобіжного заходу.
При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ще при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою була визначена, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, застава як альтернативний запобіжний захід.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року, якою ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 січня 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4