УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001126 від 26.11.2018, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.1 ст. 258-5, ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001126 від 26.11.2018, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.1 ст. 258-5, ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України.
Клопотання обґрунтовується тим, що головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001126 від 26.11.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.1 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.
16.06.2021 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2021 у справі 761/21068/20, за адресою реєстрації ТОВ «Рідна хата» за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, по вул. Шевченка, 75, було проведено обшук, в ході проведення якого було вилучено в тому числі грошові кошти в загальному розмірі 5 716 806 грн., дозвіл на вилучення яких не був зазначений у вказаній ухвалі. Вказані грошові кошти належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Як зазначено в клопотанні, ОСОБА_6 є генеральним директором ТОВ «Унмак», відповідно до договору найму (оренди) № 01/02-О від 01.02.2017 та додатків до нього, ТОВ «Рідна хата» винаймає приміщення та обладнання для своєї виробничої діяльності у ТОВ «Унмак. При цьому, на ТОВ «Рідна хата» працює менеджером з логістики громадянин Азербайджану ОСОБА_7 . Заявники мали намір створити підприємство з надання послуг млинового комплексу. Ця діяльність є близькою до тієї сфери, якою займається ТОВ «Унмак» як власник відповідного майна та обладнання, яке здається в оренду, та займається зараз ТОВ «Рідна хата» як виробник. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали з раніше знайомим їм ОСОБА_8 інвестиційний договір від 26.05.2021, за умовами якого ОСОБА_8 передає у власність (позичає) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти на визначених у такому договорі умовах. У зв`язку з наведеним ОСОБА_8 за Інвестиційним договором передав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 4 270 000 (чотири мільйони двісті сімдесят тисяч) грн. у готівковому вигляді.

При цьому сам ОСОБА_8 мав відповідні накопичення на своєму рахунку в АТКБ «ПриватБанк», які він зняв у готівковій формі 21.08.2020.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 у вказану діяльність мав вкласти також і свої особисті кошти, а саме в розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) грн. Це було предметом домовленостей з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Вказану суму ОСОБА_6 протягом останніх років накопичував та знімав зі свого банківського рахунку. Факт наявності грошових коштів та їх зняття з банківського рахунку підтверджується довідкою АТ «Універсалбанк» про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця від 17.06.2021, випискою АТ «Ощадбанк`по картковому рахунку за період 01.01.2017 17.06.2021, випискою АТ «Ощадбанк» cardholder contract statementза період 01.01.2017 23.06.2021, а також випискою АТ «Ощадбанк» по рахунку за період з 01.01.2017 по 07.12.2020.

Загалом згідно цих довідок ОСОБА_6 зняв для вкладення в бізнес-проект та для особистих потреб (забезпечення проживання) більше одного мільйона гривень.

Крім того, ОСОБА_6 на протязі цього часу отримував заробітну плату на ТОВ «Унмак», що підтверджується довідкою від 18.06.2021 № МАК00000001.

Тобто, ОСОБА_6 частину зароблених ним коштів (від підприємницької діяльності, а також заробітну плату на ТОВ «Унмак») накопичував для вкладення у бізнес-проект (у розмірі 900 000 грн), а іншою частиною коштів забезпечував своє існування.

Окрім вказаного ОСОБА_7 отримав частину вилучених коштів у якості позики за договором від 26.05.2021 на придбання будинку та його ремонт у Михайлівському районі Запорізької області (засвідчена копія договору додається).

У цьому була практична потреба, оскільки реалізація інвестиційного проекту потребувала вкладання значного часу і була необхідність залишатися у цій місцевості для тимчасового проживання на період виконання умов договору. Додатково ОСОБА_7 мав намір використовувати будинок у якості зони відпочинку та рекреації його сім`ї, включаючи дітей, поза межами міста Запоріжжя міста із вкрай складними екологічними умовами.

Вказана сума була отримана від ОСОБА_8 готівкою через ті ж самі причини в сільській місцевості придбавати будинок, будівельні матеріали для ремонту та винаймати працівників значно легше за готівкові кошти.

Як зазначають заявники, оскільки вони не мають свого власного будинку або квартири, придатного для зберігання великої суми готівкових коштів, всі свої особисті кошти вони зберігали за місцем роботи.

При цьому зазначили, що ОСОБА_6 належить 3 416 806 (три мільйони чотириста шістнадцять тисяч вісімсот шість) грн., а ОСОБА_7 належить 2 300 000 (два мільйони триста тисяч) грн.

У зв`язку з тим, що ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_7 , як власники арештованих грошових коштів, не мають ніякого відношення до кримінального провадження, а вказані грошові кошти є їх власністю і не мають відношення до кримінальної справи, заявники просили скасувати арешт грошових коштів у розмірі 5 716 806 (п`ять мільйонів сімсот шістнадцять тисяч вісімсот шість) грн., вилучених під час обшуку 16.06.2021 ТОВ «Рідна Хата», на які накладено арешт ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2021 по справі № 761/22494/21, та повернути власнику ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 3 416 806 (три мільйони чотириста шістнадцять тисяч вісімсот шість) грн.. власнику ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 2 300 000 (два мільйони триста тисяч) грн.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому.
Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання зазначивши, що вказані грошові кошти відповідають вимогам ст.98 КПК України, а тому підстави для скасування арешту відсутні.
Слідчий суддя, заслухавши доводи учасників, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001126 від 26.11.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.1 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.
16.06.2021 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2021 у справі 761/21068/20, за адресою реєстрації ТОВ «Рідна хата» за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, по вул. Шевченка, 75, було проведено обшук, в ході проведення якого було вилучено в тому числі грошові кошти в загальному розмірі 5 716 806 грн.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2021 на вказані вилучені грошові кошти накладено арешт.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 24.06.2021 про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При накладенні арешту в тому числі на грошові кошти, які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано слідчому судді допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, як і не надано доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави для відповідальності підприємства за незаконні дії третіх осіб.
З матеріалів провадження не вбачається, що на момент розгляду вказаного клопотання наявні відомості про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 причетні до вказаного кримінального провадження, в межах якого був накладений арешт чи їм повідомлено про підозру, вони є особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільна небезпечне діяння, чи є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, при накладенні арешту на майно, має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням наведених норм та аналізу наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, слід дійти висновку про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів, які належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , враховуючи, що з моменту накладення арешту їм не повідомлено про підозру, а також в ухвалі про накладення арешту відсутні посилання на належні та допустимі докази щодо їх причетності до кримінального провадження, які б давали підстави для безсумнівного накладення арешту, а також не здійснена оцінка грошових коштів вказаного товариства як речового доказу є сумнівною в розумінні його оцінки в порядку статті 94 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належним їм майном на підставі зазначених обставин.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.06.2021.
Що стосується вимоги про повернення власникам зазначених коштів, то вона не підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до п.4 ч.1 ст.169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Скасувати арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2021 у справі 761/22494/21 на грошові кошти у сумі 5 716 806 (п`ять мільйонів сімсот шістнадцять тисяч вісімсот шість) грн.
В іншій частині клопотання залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1