Справа №345/4276/20
Провадження № 1-кп/345/110/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вирок ухвалено 30.08.2021 року в місті Калуш Калуської ТГ Івано-Франківської області Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000809 від 16.09.2020 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні має двоє малолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: обвинувач - прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник - адвокат ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 .

Обставини, викладені в обвинувальному акті.
25.11.2020 року на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000809, складений 20.11.2020 р. слідчим ОСОБА_8 , погоджений прокурором ОСОБА_4 .

В обвинувальному акті зазначено, що 12.09.2020 р. близько 23:00 години ОСОБА_3 перебував біля магазину «Продукти Гастроном», що знаходиться за адресою м. Калуш, провулок Шкільний 4А, де спілкувався із своїми знайомими. В цей час до приміщення магазину підійшов ОСОБА_6 , який приєднався до розмови. В ході спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , виник словесний конфлікт, який перейшов у штовханину, в ході якої у ОСОБА_3 , виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_6 , від якого останній втратив свідомість та впав на землю.

Не зупиняючись на досягненому та продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , підійшов до ОСОБА_6 , який в той час знаходився на землі без свідомості, та умисно наніс ще два удари кулаком правої руки в голову, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової трави з лінійним переломом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, субдоральної гематоми в лівій лобно-скронево-тімяній ділянці, субарахноїдального крововиливу та забою головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 273 від 13.11.2020 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Позиції сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження. Покази обвинуваченого та потерпілого.
Прокурор в судовому засіданні наголосила, що вина обвинуваченого у скоєному повністю доведена зібраними по справі доказами, а його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. Вважає, що покликання обвинуваченого на те, що він діяв в межах необхідної оборони є голослівними і спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне. Припускає, що перший удар кулаком в голову міг бути нанесеним з метою самооборони у відповідь на дії ОСОБА_6 , а от два наступні удари, нанесені вже лежачому потерпілому, однозначно були спричинені з метою завдання тілесних ушкоджень, а не для відвернення загрози з боку ОСОБА_6 . Просить взяти до уваги, що відсутні обставини які б пом`якшувати чи обтяжували покарання обвинуваченому і призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення строком на п`ять років.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_3 як давнього знайомого, але в близьких дружніх стосунках з ним не перебував. Восени 2020 року (точної дати пригадати не може) одного дня був з батьками на дачі. Далі до 10-ї години вечора був вдома, а потім вирішив піти в магазин «Вікторія». По дорозі зустрів знайому ОСОБА_10 . Близько 23-ї години, коли вже було темно, біля магазину зустрів обвинуваченого, який був з одним своїм другом. Територія біля магазину освітлювалась. Він, по дружньому дуркуючи, обняв обвинуваченого. Обвинувачений сприйняв ці дії як намагання нанести йому тілесні ушкодження. Між ними виникла словесна перепалка, в ході якої обвинувачений образив його. Він долонею правої руки штовхнув обвинуваченого в плече. Це був не удар і від цього обвинувачений не падав. Точно пам`ятає, що після цього обвинувачений зняв куртку, відійшов до своєї машини, яка стояла за 4-5 метрів, і закинув куртку в машину на заднє сидіння. Після цього повернувся до нього і наніс удар кулаком в голову. Через це він впав і втратив свідомість приблизно на 15 хв. Пам`ятає цей один удар, але від слідчого і від знайомої ОСОБА_11 дізнався, що були ще два удари і що ОСОБА_3 відтягнув товариш останнього. На місце події приїхала карета швидкої допомоги. Він прийшов до тями і пішов додому. В нього був зламаний зуб і текла кров. Спершу він не відчував якихось наслідків, але в подальшому дуже боліла голова і батьки викликали швидку допомогу, яка доставила його в лікарню. Тиждень часу він не міг говорити і 10 днів пробув в лікувальному закладі. Після лікування і надалі відчуває сильні головні болі. Через це не може поїхати на заробітки за кордон. Потерпілий не заперечив, що того дня вживав пиво. Обвинувачений перед ним не вибачився, проте, він не наполягає на суворому покаранні.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримала позицію прокурора. Вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано правильно. Просить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого судові витрати.

Обвинувачений ОСОБА_3 не визнав вини у вчиненні злочину, який ставиться йому у вину. Вважає, що жодних злочинний дій не вчиняв. Не заперечив, що наносив удари потерпілому, але не мав умислу завдати йому тяжких тілесних ушкоджень, а робив це з метою самозахисту, бо боявся за своє життя. Розповів, що того дня прийшов з роботи і знаходився дома. Йому зателефонував ОСОБА_12 і попросив винести зарядний пристрій. Коли виніс зарядний пристрій, то хлопці запропонували поїхати разом з ними. ОСОБА_13 мав автомобіль. Також ще був ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Близько 11 години вечора під`їхали до магазину «Вікторія» і всі крім ОСОБА_16 вийшли з автомобіля. Він стояв і говорив з ОСОБА_17 . В цей час підійшов ОСОБА_18 і поздоровався з хлопцями та з ним. Далі ОСОБА_19 продемонстрував силу, а саме підняв руки та напружив м`язи, і почав проявляти агресію відносно нього. ОСОБА_19 замахувався до нього руками ніби демонструючи прийоми карате. Потім обхопив його руками і почав носити. Спершу сприймав ці дії потерпілого як жарти, але потерпілий ставав дедалі агресивнішим. Він хотів йти геть, але потерпілий продовжував ображати та принижувати його нецензурними словами, а також погрожувати. Претензії потерпілого стосувались нібито того, що він ображав дружину потерпілого. Але такого не було і він намагався пояснити це ОСОБА_20 . Проте, ОСОБА_19 штовхнув його рукою в плече, потім ще раз штовхнув. До них підходив ОСОБА_21 і казав щоб ОСОБА_19 заспокоївся. Але ОСОБА_19 замахнувся третій раз і вдарив його кулаком правої руки в щелепу з лівої сторони. Від цього удару йому трохи запаморочилось в голові і, щоб припинити дії ОСОБА_22 , він у відповідь кулаком правої руки вдарив ОСОБА_22 в лице з лівої сторони. Від цього удару потерпілий впав, але він боявся, що той встане і продовжить свої дії, адже не бачив, що потерпілий вже без свідомості. Невідкладно він ще раз кулаком вдарив лежачого потерпілого по лиці. Був ще один замах рукою, але він не попав по голові потерпілого, а зачепив бруківку. Коли побачив, що ОСОБА_19 не несе загрози, то більше не бив його. Просить врахувати, що потерпілий ОСОБА_19 значно крупніший по тілобудові за нього, тому в нього були реальні підстави побоюватись його. Після цього підходив до потерпілого і дивився, які в нього наявні пошкодження, але синяків і крові не бачив. Зауважив, що ОСОБА_19 на той час був в стані алкогольного сп`яніння. Про це свідчила неадекватна поведінка і запах алкоголю з рота. Не вірить, що від його ударів могли утворитись такі тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта. Через нанесені йому удари він за медичною допомогою не звертався.

Захисник в судовому засіданні наголосив, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Стороною обвинувачення не доведено тих обставин, які викладені в обвинувальному акті. ОСОБА_3 діяв в межах необхідної оборони, адже змушений був захищатися від неправомірних дій ОСОБА_6 , який був в стані сп`яніння, на зауваження не реагував і наносив удари ОСОБА_3 . За той короткий період часу, коли ОСОБА_3 наносив удари потерпілому, йому неможливо було зрозуміти час і момент закінчення неправомірних дій з боку ОСОБА_6 . Те, що ОСОБА_3 не звертався до правоохоронних органів і не зафіксував отримані тілесні ушкодження, не спростовує неправомірності дій ОСОБА_6 , дії якого підпадають під кваліфікую кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 КК України. Окрім того, стверджує, що від ударів, які ОСОБА_3 завдав потерпілому, не могли утворитиcь ті тілесні ушкодження, які в подальшому були виявлені в потерпілого і описані у висновку експерта. Допитані свідки не бачили на обличчі потерпілого після ударів ОСОБА_3 інших ушкоджень окрім рани на волосяній частині голови. Вважає, що після конфлікту з його підзахисним, потерпілого побили інші невідомі особи. Тому просить виправдати його підзахисного як через відсутність в його діях складу злочину, так і через недоведеність факту отримання потерпілим тілесних ушкоджень, які зазначені у висновку експерта, саме від ударів його підзахисного.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази та їхнє значення для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення:
-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.09.2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_6 повідомив Калуський ВП ГУНП в Івано-Франківській області про нанесення йому тілесних ушкоджень в ніч з 12.09.2020 року на 13.09.2020 року невідомими особами (а.с. 41). При оцінці цього доказу слід взяти до уваги, що таку заяву потерпілий робив в день його госпіталізації до медичного закладу і через погане самопочуття він не міг в повній мірі усвідомлювати всі свої дії і пам`ятати всі події;

-протокол огляду місця події від 16.09.2020 р. з фототаблицями, в ході якого було проведено огляд за місцем вчинення кримінального правопорушення, а саме огляд території, прилеглої до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою м. Калуш, провулок Шкільний, 4А. Враховуючи, що цей огляд місця події проводився через декілька днів після конфлікту, то безпосередніх слідів злочину в ньому не зафіксовано, проте в ході огляду встановлено, що через дорогу навпроти магазину «Продукти Гастроном» наявний бетонний стовп, на якому встановлена камера відео нагляду, об`єктив якої спрямований на площадку, що знаходиться безпосередньо біля входу в приміщення магазину (а.с. 43-48);

-протокол огляду речей і документів від 24.09.2020 року (а.с. 55-69), згідно з яким було проведено огляд відеозапису камер відео нагляду «Безпечне місто». До даного протоколу додано DVD-R диск (а.с. 70). При перегляді відеофайлу ІРкамера22_kalus2_kalus2_2927 _3422_18190677 встановлено, що відеозапис ведеться з відеокамери, встановленої за адресою м. Калуш, пр. Шкільний. На відеозаписі зображення входу в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », площадка перед магазином та проїжджа частина провулку Шкільний безпосередньо у вказаному місці.

В судовому засіданні судом було оглянуто вказаний відеофайл. З оглянутого судом відеозапису видно, що:

?о 22:58:54 год. потерпілий ОСОБА_6 починає розмахувати руками в напрямку ОСОБА_3 , демонструючи прийоми рукопашного бою;

?о 22:59:00 год. потерпілий ОСОБА_6 піднімає ОСОБА_3 на руки (бере в обхват тулуба в ділянці поясу) та починає переносити по площадці, потрясаючи його;

?о 22:59:05 год. ОСОБА_6 ставить ОСОБА_3 на землю та між ними продовжується розмова;

?о 22:59:52 год. ОСОБА_6 штовхає ОСОБА_3 , який у свою чергу відступає назад. Далі між ними продовжується розмова;

?о 23:01:51 год. потерпілий ОСОБА_6 правою рукою наносить удар ОСОБА_3 в ліве плече, в ході якого останній відходить назад;

?о 23:02:00 год. ОСОБА_3 розвертається від ОСОБА_6 та намагається відійти в сторону;

?о 23:02:16 год. ОСОБА_6 наносить удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_3 , від якого ОСОБА_3 відходить назад. У відповідь на цей удар ОСОБА_3 наступної ж секунди наносить удар ОСОБА_6 в обличчя. Від цього удару ОСОБА_6 падає на землю. Після цього ОСОБА_3 одразу підбігає до лежачого ОСОБА_6 та наносить ще два удари. Ці три удари (перший стоячому ОСОБА_6 і два наступні вже лежачому) були нанесені ОСОБА_3 впродовж трьох секунд. Після цього ОСОБА_3 знімає з себе верхній одяг та намагається підійти до ОСОБА_6 , однак ОСОБА_21 його не підпускає. ОСОБА_3 підходить до автомобіля та ставить верхній одяг в салон автомобіля і знову повертається до місця, де знаходиться ОСОБА_6 , який лежить на землі, але інші особи, які присутні на місці події, не підпустили ОСОБА_3 до ОСОБА_6 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.10.2020 року з матеріалами відеофіксації, проведеного за участю свідка ОСОБА_23 , в ході якого остання розповіла про обставини та за допомогою статиста відтворила механізм нанесення ОСОБА_3 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_23 розповіла, що ОСОБА_6 двічі штовхнув ОСОБА_3 в плече. Після цього ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 один удар в область голови, від якого той впав. А потім ОСОБА_3 зняв куртку підбіг до лежачого ОСОБА_6 і ще двічі ударив. (а.с. 71-75);

-протокол проведення слідчого експерименту від 13.10.2020 року з матеріалами відеофіксації, проведеного за участю свідка ОСОБА_24 , в ході якого останній розповів про обставини та за допомогою статиста відтворив механізм нанесення ОСОБА_3 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_21 вказав, що бачив, як ОСОБА_6 двічі вдарив ОСОБА_3 в плече. Від цих ударів ОСОБА_3 похитнувся назад та у відповідь наніс ОСОБА_6 один удар в область голови. Від цього удару ОСОБА_6 впав і втратив відомість. ОСОБА_3 ще підбігав до ОСОБА_6 , проте свідок не бачив чи наносив він ще удари ОСОБА_6 (а.с. 76-80);

-протокол проведення слідчого експерименту від 13.10.2020 року з матеріалами відеофіксації, проведеного за участю свідка ОСОБА_25 , в ході якого останній розповів про обставини та за допомогою статиста відтворив механізм нанесення ОСОБА_3 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_25 вказав, що бачив, як ОСОБА_6 двічі наніс удари в плече ОСОБА_3 . ОСОБА_6 ще намагався вдарити ОСОБА_3 , проте, останній наніс ОСОБА_6 один удар в область голови, від якого той впав на землю і вдарився головою. Зазначає, що після падіння ОСОБА_6 на землю, ОСОБА_3 підходив до нього і намагався нанести ще удари, але не наніс. (а.с. 81-85);

-висновок експерта № 273 від 13.11.2020 року, згідно з яким в ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з лінійним переломом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, епідуральною гематомою правої скроневої ділянки, субдоральною гематомою в лівій лобно-скронево-тімяній ділянці, субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку; синці в ділянці голови; крововилив під конюктиву правого очного яблука; забій м`яких тканин з травматичним набряком м`яких тканин обох губ, забій м`яких тканин з травматичним набряком м`яких тканин носа; краєвий перелом коронкової частини 1-го зуба на верхній щелепі зліва. Вказані вище тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок нанесення ударів такими предметами (можливо кулаками рук). Закрита черепно-мозкова травма з лінійним переломом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, епідуральною гематомою правої скроневої ділянки, субдоральною гематомою в лівій лобно-скронево-тімяній ділянці, субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення, а решта описані вище тілесні ушкодження відносяться до легких. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, експерт прийшла до висновку, що ОСОБА_6 було нанесено не менше 3-4 ударів тупими твердими предметами (можливо кулаками рук) в ділянку голови. Характер, кількість та розташування тілесних ушкоджень на різних протилежних ділянках тіла, виключають можливість їх утворення внаслідок падіння на площину (а.с. 90-94).

Також, в судовому засіданні були досліджені такі речові докази як медичні документи, які стосуються надання потерпілому першої невідкладної медичної допомоги та подальшого його лікування після отримання тілесних ушкоджень. А, саме, було оглянуто медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , медичну карту стаціонарного хворого № 5720 від 16.09.2020 р., витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 5720, дві копії карт виїзду швидкої допомоги від 13.09.2020 та від 16.09.2020. Ці медичні документи, а також КТ-грама головного мозку, цифровий диск із записом КТ-головного мозку, 2 рентгенограми були предметом дослідження під час проведення судово-медичної експертизи.

Окрім того, стороною обвинувачення були подані і в судовому засіданні досліджені наступні докази:

-протокол огляду місця події від 16.09.2020 р. з фототаблицями, відповідно до якого ОСОБА_26 в приміщенні Калуського ВП ГУНП добровільно видала працівникам поліції одяг, в який був одягнений ОСОБА_6 під час спричинення йому тілесних ушкоджень, а саме: футболку чорного кольору із логотипом «Найк» та штани сірого кольору (а.с. 49-54);

-висновок експерта № 659 від 30.09.2020 року згідно з яким, кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізесорологічною системою АВО (а.с. 86).

-висновок експерта № 661 від 02.10.2020 року, згідно з яким в помарці на папері, вилученому при огляді місця події біля магазину «Продукти Гастроном», що знаходиться за адресою м. Калуш, пр. Шкільний, 4А, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні виявлені антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров, яка виявлена на вказаному вище речовому доказі може належати особі (особам) групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, якій властивий антиген Н ізосерологічної системи АВО і, отже, потерпілому ОСОБА_6 не належить (а.с. 87-88).

-висновок експерта № 661 від 01.10.2020 р., згідно з яким в помарці на футболці, вилученій в потерпілого ОСОБА_6 , кров не виявлена. Також на штанах, вилучених в потерпілого ОСОБА_6 , слідів, подібних на кров не знайдено (а.с. 89).

Щодо цієї групи доказів, то суд приходить до висновку, що вони є неналежними доказами. Адже в світлі ст. 85 КПК України ці докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не підтверджують інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також не підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Виступаючи в судовому засіданні прокурор не посилався на ці докази і жодним чином не обґрунтував яке вони мають для встановлення обставин вчинення злочину.

Покази свідків.
Свідок ОСОБА_23 розповіла, що того вечора зустрілась з ОСОБА_6 біля проспекту Л.Українки і вони разом пішли до магазину «Вікторія». Останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Біля магазину «Вікторія» ОСОБА_6 поздоровався з ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_6 почав кричати до ОСОБА_3 і висловлював якісь претензії щодо обставин, які були пов`язані з дружиною ОСОБА_6 . У відповідь ОСОБА_3 казав, що нічого такого не було. В цей час свідок була десь за півтора метра від них. В ході розмови ОСОБА_6 тричі штовхнув обвинуваченого кулаком в плече. Після цього ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_6 кулаком в голову. Від цього ОСОБА_6 впав на спину, вдарився головою об бруківку і одразу втратив свідомість. Далі ОСОБА_3 скинув куртку і ще два рази вдарив потерпілого кулаком по голові. ОСОБА_3 відтягнув ОСОБА_15 . Потім всі вони, в тому числі і ОСОБА_3 , надавали першу необхідну допомогу потерпілому. Її подруга ОСОБА_27 , яка підійшла пізніше, викликала швидку допомогу. В ОСОБА_6 на якійсь стороні голови була рана. Коли приїхала карета швидкої допомоги, то ОСОБА_6 відмовився їхати до лікарні також відмовився від допомоги в супроводі додому.

Свідок ОСОБА_21 , який знає і обвинуваченого, і потерпілого, розповів, що в першій половині вересня 2020 р. він, ОСОБА_3 , ОСОБА_14 і ОСОБА_13 близько 22-ї години приїхали в цілодобовий магазин за покупками. Приблизно через 20 хв. підійшов ОСОБА_6 з дівчиною і привітався з усіма. Десь через 15 хв. ОСОБА_6 почав розмову з ОСОБА_3 . Сам свідок перебував за декілька метрів від них. ОСОБА_6 говорив на підвищених тонах і вживав нецензурні слова. ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_3 і останній відійшов. Потім другий раз намагався штовхнути ОСОБА_3 . Свідок підійшов до них і запропонував розійтись мирно. Після цього як свідок відійшов від них, ОСОБА_6 сильніше штовхнув ОСОБА_3 , останній знову спробував відійти. Проте, ОСОБА_6 з усієї сили вдарив ОСОБА_3 в плече, від чого ОСОБА_3 похитнувся. У відповідь на це ОСОБА_3 з розмаху кулаком правої руки вдарив ОСОБА_6 в лице. Від цього удару ОСОБА_6 впав на землю і вдарився головою об бруківку. Далі ОСОБА_3 відбіг в сторону, зняв куртку і знову підбіг до ОСОБА_6 та замахнувся, але свідок не бачив чи вдарив обвинувачений ще раз потерпілого. Свідок схопив ОСОБА_3 за тіло і відтягнув в сторону. ОСОБА_6 лежав без свідомості і йому надавали першу медичну допомогу. Під час тих подій ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння, адже від нього було чути запах алкоголю. Також свідок припускає, що потерпілий був ще і під дією наркотичних речовин, адже той був надто збудженим і в нього були незвично розширені зіниці.

Свідок ОСОБА_27 розповіла, що у вересні минулого року вона гуляла з ОСОБА_23 і з дітьми. Оскільки вони вирішили піти на каву в цілодобовий магазин, то вона повела дітей додому. Після того як відвела дітей і підійшла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », то ОСОБА_6 вже лежав на землі. ОСОБА_3 і ОСОБА_23 надавали йому допомогу. Вона викликала швидку допомогу. Хлопець з машини дав розчин аміаку, за допомогою якого і привели до тями потерпілого. Далі приїхала швидка допомога, проте, ОСОБА_6 відмовився їхати в лікарню. В нього на голові була рана, а саме подерта шкіра. Самого конфлікту свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_28 розповів, що восени минулого року в один з днів близько 22-23 годин вечора він, обвинувачений, ОСОБА_14 і ОСОБА_21 на його автомобілі під`їхали до магазину. Хлопці вийшли з машини, а він залишився за кермом, користувався телефоном і не звертав уваги що відбувалось навколо. Далі вже побачив потерпілого на землі. Він не виходив з машини. Хтось підійшов до машини і залишив в ній куртку. Ймовірно це був обвинувачений. Після цього обвинувачений вже не наносив удари потерпілому. Далі свідок від`їхав на певну відстань, бо не хотів бути причетним до цих подій, але потім повернувся. Потерпілому надавали допомогу, в тому числі це робив і обвинувачений. Свідок вийшов з машини і на прохання якоїсь дівчини дав з аптечки розчин аміаку і вату. Понюхавши цей розчин, потерпілий прийшов до тями і його посадили на сходи. Десь за 5-10 хв. хлопці, які приїхали разом з ним, сіли в машину і він повіз їх по домам. Територія біля магазину освітлюється. Слідів крові свідок на землі не бачив.

Свідок ОСОБА_26 , яка є матір`ю потерпілого розповіла суду, що в ніч з 12 на 13 вересня минулого року син ОСОБА_6 прийшов додому сильно побитий (гематома на голові, розбита губа, текла кров з носа, під очима синяки і очі запухлі). Він не міг говорити і жалівся, що болить голова. Вони з чоловіком викликали швидку допомогу, лікарі його глянули, але син не бажав їхати в лікарню. Зранку 13-го вересня вони з чоловіком відвезли сина в лікарню, де йому зробили рентген, але через побоювання заразитись коронавірусом, син відмовився від госпіталізації. Після цього син декілька днів лежав в дома і нічого не говорив, в нього почалась рвота. Через це 16-го вересня знову викликали швидку допомогу і сина госпіталізували. В лікарні йому двічі робили дослідження голови МРТ. З 16 вересня до 7 жовтня ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні. Перші вісім днів після госпіталізації син перебував у дуже важкому стані. В подальшому ОСОБА_6 продовжив лікування в домашніх мовах. Син не пам`ятав, хто його побив і за яких обставин. Обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 дізнався від працівників поліції, коли ті показали йому відеозапис події. Обвинувачений не пропонував жодного відшкодування за спричинені тілесні ушкодження.

Щодо свідка ОСОБА_29 , який зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то прокурор відмовився від виклику і допиту його в судовому засіданні, мотивуючи це тим, що безпосереднім очевидцем події він не був, а допитувався лише з метою уточнення окремих даних про характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. Також прокурор відмовилась від виклику і допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , мотивуючи це тим, що ця особа на даний час знаходиться за межами України (а.с. 140) і час його повернення не відомий. Інші учасники кримінального провадження погодились з позицією прокурора.

Також прокурором заявлялось клопотання виклик та допит в судовому засіданні експерта ОСОБА_30 , яка проводила судово-медичну експертизу і складала висновок експерта № 273 від 13.11.2020 року. Проте, вжиті заходи, спрямовані на явку експерта в судове засідання (а.с. 146, 150, 156), не дали результату і прокурор відмовилась від виклику та допиту цього експерта. Інші учасники кримінального провадження погодились з позицією прокурора.

Суд зауважує, що учасники кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотань про допит будь яких інших свідків, які ймовірно були очевидцями події чи мають інформацію про причини конфлікту або про його наслідки.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Ч. 1 ст. 121 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Статтею 124 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. За змістом ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення чи не перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен:

- здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту;

- встановити їх співвідношення;

- відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання;

- наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.

Розмежування цих складів кримінальних правопорушень здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлювал правову позицію про те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Покази потерпілого, що він не наносив удари ОСОБА_9 , а лише жартома штовхав його, спростовуються наявним відеозаписом. Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери відеоспостереження чітко видно, що ОСОБА_6 поводив себе неправомірно і агресивно. Спочатку він розмахував руками в напрямку ОСОБА_3 , демонструючи прийоми рукопашного бою. Потім піднімав ОСОБА_3 на руки та переносив по площадці, потрясаючи його. Далі штовхнув ОСОБА_3 . За деякий час ОСОБА_6 наніс удар правою рукою ОСОБА_9 в ліве плече, від якого останній відійшов назад. Під час всіх цих дій ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_3 не вживав по відношенню до ОСОБА_6 жодних фізичних дій, а тільки відходив і таким чином намагався уникнути конфлікту. В подальшому ОСОБА_6 наніс ще один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_3 , від якого ОСОБА_3 відійшов назад. Те, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_3 удари в область плеча та область обличчя, після яких ОСОБА_3 похитнувся, підтверджується також показами допитаних у судовому свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які були безпосередніми очевидцями даних подій. Такі ж покази давали ці свідки і під час слідчого експерименту. Також з показів і самого обвинуваченого, і свідків вбачається, що обвинувачений не висловлював в сторону потерпілого жодних образ чи погроз. Навпаки це потерпілий розпочав конфлікт і нецензурно висловлювався до обвинуваченого.

Отже, суд приходить до висновку, що обвинувачений діяв з метою самозахисту, задля припинення неправомірних дій потерпілого. Поведінка ОСОБА_6 , з огляду на його фізичні дані (більш фізично розвинений, порівняно з обвинуваченим) та кількість нанесених ОСОБА_3 ударів, за своїми об`єктивними ознаками засвідчувала факт наявності реальної загрози для обвинуваченого. Тому ОСОБА_3 був змушений протидіяти його неправомірній поведінці. Визначальним у поведінці ОСОБА_3 було не бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), а відвернення нападу та захист.

Покликання сторони обвинувачення, що в обвинуваченого був умисел, спрямований саме на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, не підтверджені належними доказами. Так, покази потерпілого про те, що обвинувачений наніс йому удар кулаком в голову після того, як зняв куртку і закинув її на заднє сидіння машини та повернувся саме задля нанесення йому тілесних ушкоджень, спростовуються оглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Окрім того, потерпілий ствердив, що чітко пам`ятає перший удар, а про інші удари він дізнався від працівників поліції і від знайомої ОСОБА_11 . Аналогічно суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_23 в тій частині, що ОСОБА_3 після нанесення першого удару ОСОБА_6 скинув куртку і ще два рази вдарив потерпілого кулаком по голові та покази свідка ОСОБА_24 в тій частині, що ОСОБА_3 після нанесення першого удару ОСОБА_6 відбіг в сторону, зняв куртку і знову підбіг до ОСОБА_6 та замахнувся на потерпілого. По-перше, власне і в показах даних свідків та потерпілого наявні розбіжності щодо послідовності дій обвинуваченого. По-друге, реальна картина подій, які відбувалися 12.09.2020 р. близько 23:00 години, біля магазину «Продукти Гастроном», що знаходиться за адресою м. Калуш, провулок Шкільний 4А, як вказувалася вище, зафіксована на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі. Такий доказ сумнівів не викликає і всі сторони кримінального провадження погодились, що на відеозаписі відображена реальна послідовність подій.

Цим же ж відеозаписом спростовується позиція обвинуваченого, що він наніс лише два удари потерпілому, адже на відео чітко зафіксовано, як ОСОБА_3 наносить перший удар стоячому ОСОБА_6 , від якого той падає, а потім наносить ще два удари вже лежачому ОСОБА_6 . Після кожного з цих двох ударів (другого і третього) тіло потерпілого здригається, що свідчить про те, що замахи обвинуваченого досягають своєї цілі і відбувається контакт кулака його руки з головою потерпілого.

Разом з тим, із відеозапису чітко прослідковується, що перерви між першим ударом ОСОБА_3 в область голови стоячому ОСОБА_6 та двома наступними ударами по голові вже лежачого ОСОБА_31 не було. Ці три удари були здійснені в проміжок часу тривалістю три секунди. Верхній одяг ОСОБА_3 знімав уже після нанесення цих трьох ударів. Вказане свідчить про єдність мотиву самозахист та відсутність в діях ОСОБА_3 умислу на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Про відсутність з боку ОСОБА_3 умислу саме на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень свідчить також те, що він разом з іншими особами, присутніми на місці події, намагався надати потерпілому першу медичну допомогу, що підтверджується показами свідків.

Якщо розглядати версію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо того, що перший удар здійснений стоячому потерпілому міг бути здійснений обвинуваченим з метою самозахисту, а два наступні очевидно буди здійснені з метою нанесення тілесних ушкоджень, то вона не заслуговує на увагу. Адже з досліджених під час судового розгляду доказів щодо наявних в потерпілого тілесних ушкоджень апріорі неможливо розмежувати, які з них були отримані від першого удару в стоячому положенні, а які від двох наступних ударів, коли потерпілий вже лежав на бруківці.

Тому суд приходить до висновку, що завдаючи всі три удари в короткий проміжок часу ОСОБА_3 діяв з єдиною метою припинити неправомірні дії ОСОБА_6 і уникнути отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_6 .

Водночас з урахуванням обстановки, характеру суспільно-небезпечного посягання, кількості нанесених тілесних ушкоджень, суд вважає, що дії обвинуваченого не відповідали обраному ним способу захисту і була завдана така тяжка шкода, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту і було допущено перевищення меж необхідної оборони. Так, потерпілий, втративши свідомість, перестав бути небезпечним для обвинуваченого після першого удару, а два наступні удари були зайвими.

При цьому покази обвинуваченого в частині, що він наніс потерпілому лише два удари, спростовуються, як переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, на якому видно, що обвинувачений тричі наносить потерпілому удари, так і висновком експерта № 273 від 13.11.2020 року, згідно з яким ОСОБА_6 було нанесено не менше 3-4 ударів тупими твердими предметами (можливо кулаками рук) в ділянку голови, а характер, кількість та розташування тілесних ушкоджень на різних протилежних ділянках тіла, виключають можливість їх утворення внаслідок падіння на площину. Дані докази у сукупності доводять, що обвинувачений наніс потерпілому три удари.

Розташування тілесних ушкоджень на протилежних ділянках тіла, про що зазначено у висновку експерта, підтверджує те, що обвинувачений бив потерпілого в передню частину голови, а падаючи на спину (що вбачається з відеозапису) потерпілий вдарився об бруківку і плечима, і тильною частиною голови. Таким чином, спростовуються твердження захисника, що виявлені в потерпілого тілесні ушкодження не могли утворитись від дій обвинуваченого.

Також суд враховує відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України. Тобто обвинувачений перевищив межі необхідної оборони.

Загалом суд при оцінці доказів надає перевагу саме відеозапису подій та висновку експерта № 273 від 13.11.2020 року, оскільки, такі докази, на відміну від показів обвинуваченого, потерпілого та свідків є об`єктивними, відображають реальну картину подій та наслідки, які настали. Покази обвинуваченого, потерпілого та свідків є суб`єктивними, з огляду на людський фактор, відображають викривлене сприйняття обставин скоєння кримінального правопорушення.

Щодо посилань захисника на те, що після нанесення ударів потерпілому його підзахисним, потерпілого ще побили якісь інші невідомі особи, то такі твердження є голослівним припущеннями. Рапорт старшого інспектора ОСОБА_32 № 9825 від 16.09.2020 р. (а.с. 172), в якому зазначено, що на приймальний покій КШМД доставила ОСОБА_6 , якого в ніч з 12.09.2020 р на 13.09.2020 р. біля 02.00 год. побили невідомі біля магазину «Вікторія», не може розцінюватись як допустимий доказ. В ньому відображена інформація надана не безпосереднім очевидцем події, а черговим лікарем Калуської ЦРЛ Будзак. В свою чергу не відомо від кого цю інформацію отримав лікар. Ні працівник поліції, який складав рапорт, ні черговий лікар, в судовому засіданні не допитувались, оскільки жодна із сторін кримінального провадження не заявляла такого клопотання. А щодо схожої інформації, яка викладена в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 41), то така інформація мала значення для внесення відомостей в ЄРДР і початку досудового розслідування. Будучи допитаним в судовому засіданні і при цьому попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо нерпавдиві показання, потерпілий конкретизував хто і в який час завдав йому тілесні ушкодження. Жодних об`єктивних доказів, які б давали підстави припускати, що тілесні ушкодження потерпілий отримав від дій інших осіб, матеріали справи не містять.

Виклад обставин, які встановлені в судовому засіданні і правова кваліфікація дій обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що кримінальне правопорушення було скоєно за наступних обставин.

12.09.2020 р. близько 23:00 години ОСОБА_3 перебував біля магазину «Продукти Гастроном», що знаходиться за адресом м. Калуш, провулок Шкільний 4А, де спілкувався із своїми знайомими. В цей час до приміщення магазину підійшов ОСОБА_6 , який приєднався до розмови. ОСОБА_6 розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_3 в ході якого застосовував фізичну силу по відношенню до ОСОБА_3 . Спочатку ОСОБА_6 розмахував руками в напрямку ОСОБА_3 , демонструючи прийоми рукопашного бою, потім піднімав ОСОБА_3 на руки та переносив по площадці, потрясаючи його, потім штовхнув ОСОБА_3 . Згодом потерпілий ОСОБА_6 двічі наніс ОСОБА_9 удари, а саме: правою рукою наніс удар ОСОБА_3 в ліве плече, через що останній відійшов назад, а потім наніс удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_3 , від якого ОСОБА_3 відійшов назад.

З метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 , належним чином не оцінивши співвідношення сил, перевищуючи межі необхідної оборони, ОСОБА_3 наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю, та одразу наніс ще два удари кулаком правої руки по голові лежачого ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з лінійним переломом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, субдоральної гематоми в лівій лобно-скронево-тімяній ділянці, субарахноїдального крововиливу та забою головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 273 від 13.11.2020 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення, які явно не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту. У такий спосіб ОСОБА_3 завдав тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перевищивши межі необхідної оборони.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження в суді не підтвердилось раніше пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони.

Призначення покарання.
Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини, при яких було скоєно кримінальне правопорушення, а також думку потерпілого та його представника і позицію прокурора.

Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного та те, що він має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутні негативні характеристики щодо нього, має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Обставини, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено. Не встановлено таких обставин і в судовому засіданні.

В обвинувальному акті як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому на підставі ст. 66 КК України, зазначено «щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину». Водночас суд приходить до висновку, що в судовому засіданні такі обставини не знайшли свого підтвердження, адже ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення не подано доказів та не наведено аргументів, які б підтверджували наявність таких пом`якшуючих покарання обставини. Навпаки, позиція обвинуваченого, який не визнає вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і взагалі вважає, що в його діях нема складу злочину, свідчить про те, що він вину не визнає, не погоджується з обставинами справи, які зазначені в обвинувальному акті, тому така обставина, як щире каяття відсутня. Також, є незрозумілим, яким саме чином ОСОБА_3 сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Інших обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому на підставі ст. 66 КК України, в ході судового розгляду також не встановлено.

У висновку досудової доповіді, складеної Калуським міськрайонним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 27.01.2021 р., зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень та середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган з питань пробації вважає що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Враховуючи вище викладені обставини, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а головним чином те, що обвинувачений навіть частково не визнав вини у вчиненні злочину, не кається за вчинені дії, не намагався попросити пробачення в потерпілого і бодай хоч частково відшкодувати завдані збитки, то суд не погоджується з позицією органу пробації і приходить до переконання, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого слід призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України у вигляді обмеження волі. Саме таке покарання буде достатнім і необхідним для перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цивільного позову.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, в якому він просить стягнути 10472,86 грн. матеріальної шкоди та 300000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 11-13).

В обґрунтування матеріальної шкоди потерпілий зазначає, що під час проходження стаціонарного лікування на придбання медикаментів ним було витрачено 10472,86 грн., що підтверджується фіскальними чеками.

Моральну шкоду обґрунтував тим, що внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, йому заподіяно психологічні, фізичні та моральні страждання. Потерпілий вказує, що він втратив нормальний спосіб життя, не має можливості продовжувати здійснювати свою трудову діяльність (так як до цього фізично працював). Через неправомірні дії обвинуваченого потерпілому спричинені моральні страждання, які призвели до негативних зміни у його житті: щоденних думок та спогадів про наслідки вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, негативних переживань, насторог, тривог, психологічного дискомфорту, відірваності від активного соціального життя, порушення сну, почуття неповторної втрати. Наслідки події, що сталася, потягли за собою порушення його актуальних життєвих планів, погіршення можливості реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали цивільний позов і просять його задоволити. Представник позивача наголосила, що з долучених до позову копій фіскальних чеків вбачається, що ліки купувались в період перебування потерпілого в лікувальному закладі в аптеках, які знаходяться за тим же адресом, що і лікарня.

Обвинувачений цивільний позов не визнав, оскільки вважає, що він злочину по відношенню до потерпілого не вчиняв, а також він не має фінансової можливості відшкодовувати шкоду.

Захисник звернув увагу суду на те, що чеки, які долучені до цивільного позову не підтверджують понесені потерпілим витрати, оскільки в них нема прив`язки до особи обвинуваченого, а інших належних доказів щодо понесених витрат на лікування потерпілий не подав. У зв`язку з тим, що його підзахисний не вчиняв злочинних дій по відношенню до потерпілого, то просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи цивільний позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Суд вважає, що позов в частині матеріальної шкоди у розмірі 8608,96 грн. є доведеним та обґрунтованим, оскільки позивачем надано підтверджуючі документи про витрати на лікування саме в такому розмірі (а.с. 14-17). Проаналізувавши зазначені в фіскальних чеках препарати, серед яких є: болезаспокійливі, («Налбук», «Дексалгін», «Солпадеїн актив», «Спазмалгон», «Анальгін», «Нефам»), протизапальні («Депіофен», «Німід»), засоби, що впливають на нервову систему, психостимулятори («Гліятон», «Нейроксон», «Церебролізин», «Карбамазепін»), у складі комплексної терапії набряків головного мозку травматичного, нетравматичного і постопераційного генезу, в тому числі з внутрішньочерепними крововиливами, підвищенням внутрішньочерепного тиску і явищами набряку-набухання («L-ЛІЗИНУ ЕСЦИНАТ»), засоби для запобігання та зупинки кровотеч («Дицинон») та, зважаючи на характер тілесних ушкоджень, наявних в потерпілого, в суду відсутні сумніви щодо придбання даних препаратів саме для лікування потерпілого. Щодо каші «Хорол малиш, розчинний вівсяний», то таке харчування також було пов`язане із перебуванням потерпілого в стані, зумовленому отриманими травмами. Купівля ліків та медичних препаратів здійснювалась в період після отримання тілесних ушкоджень в аптеках, які знаходяться в межах лікувального закладу, де потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні. Водночас суд не бере до уваги фіскальний чек №436 від 19.09.2020 року в частині придбання туалетного паперу « ОСОБА_33 », оскільки такі витрати не можуть вважатися матеріальною шкодою, завданою злочином.

Отже, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 8608,96 грн. матеріальних збитків, безпосередньо завданих кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , які полягали в заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження з перевищенням меж необхідної оборони, потерпілий зазнав значних душевних та моральних страждань, зумовлених лікуванням. Зокрема, суд бере до уваги, що потерпілий перетерпів тривалу фізичну біль, пережив тривалі болісні фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасову відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційну напругу. Водночас суд враховує, що саме протиправні дії потерпілого спровокували ОСОБА_3 на скоєння кримінального правопорушення.

Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілим розмірі є неспівмірними завданій моральній шкоді, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, і суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 слід стягнути 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Щодо заяви потерпілого про зміну позовних вимог (а.с. 161-163), то судом було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відмовлено потерпілому в прийнятті такої заяви до розгляду з тих підстав, що потерпілим пропущено строк для подання заяви про збільшення/зменшення позовних вимог чи зміни підстав або предмету позову, визначений ст. 49 ЦПК України. Адже п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачає, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частина 3 ст. 49 ЦПК України встановлює, що позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. А зазначена заява була подана потерпілим після дослідження всіх доказів, які подавались сторонами кримінального провадження, безпосередньо перед судовими дебатами.

Встановлення в процесуальному законодавстві чітких строків для вчинення тих чи інших процесуальних дій (подання заяв чи клопотань) спрямоване на недопущення затягування розгляду судової справи, а також на недопущення порушення прав протилежної сторони щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

Окрім того, як вбачається зі змісту заяви потерпілого про зміну позовних вимог, потерпілий одночасно бажав змінити і предмет, і підстави позову, адже зазначав як підставу для збільшення відшкодування матеріальної шкоди новий період лікування, який не фігурував в первісному позові, а чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливості одночасної зміни і предмету, і підстав позову.

Окремо слід відзначити, що статтею 128 КПК України визначено, що, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Інші питання, які підлягають вирішенню при ухваленні вироку.
Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Отже, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Частиною 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з квитанцією б/н від 27.11.2020 р., (а.с. 170) потерпілий ОСОБА_6 сплатив адвокату за юридичні послуги гонорар у розмірі 5100,00 грн. Отже, із ОСОБА_3 на користь потерпілого слід стягнути саме такий розмір витрат за надання правничої допомоги. Щодо сум запланованих витрат на правову допомогу, які зазначені в розрахунку (а.с. 171), то такі суми станом на час завершення судового розгляду кримінального провадження не понесені потерпілим в заявленому розмірі.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Під час досудового слідства ухвалою слідчого судді від 13.11.2020 р. обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. За результатом проведення підготовчого судового засідання ухвалою суду строк дії цього запобіжного заходу був продовжений до 13.02.2021 р. Проте, в подальшому сторона обвинувачення не зверталась з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу і запобіжний захід у виді домашнього арешту припинив свою дію.

Зважаючи на те, що обвинувачений добросовісно виконував умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прибував в судові засідання, нового правопорушення не вчинив, то суд вважає, що відсутні підстави обирати запобіжний захід при ухваленні вироку. Окрім того, про обрання запобіжного заходу вироком суду не клопотала сторона обвинувачення

Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Розолютивна частина вироку.
Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Засудити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Початок строку відбуття покарання рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , 8608,96 грн. матеріальної шкоди, 5 000,00 грн. моральної шкоди завданої злочином.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5100,00 грн. витрат на правову допомогу.

Речові докази:

-футболку чорного кольору, штани сірого кольору, які знаходяться в камері речових доказів Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , яка знаходяться при матеріалах кримінальної справи № 345/4276/20 - повернути ОСОБА_6 ;

-взірці крові ОСОБА_6 , які знаходяться в камері речових доказів Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області знищити;

-відеозапис на DVD-R диску, дві копії карт виїзду швидкої допомоги від 13.09.2020 та від 16.09.2020, які зберігаються в матеріалах судової справи № 345/4276/20 залишити там же;

-медичну карту стаціонарного хворого № 5720 від 16.09.2020 р., витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 5720, цифровий диск із записом КТ-головного мозку, 2 рентгенограми, які знаходяться при матеріалах кримінальної справи № 345/4276/20, КТ-граму головного мозку, яка знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 00000809 повернути КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської області».

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя