ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/240/22 Доповідач: ОСОБА_1
Справа № 613/1711/21 Слідчий суддя: ОСОБА_2
№ 1-кс/613/511/21
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2021 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000356 від 21.10.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2021 клопотання начальника Краснокутського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000356 від 21.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України задоволено частково.

Накладено арешт на: комбайн «JOHN DEERE» 9660 STS, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль «Камаз» 55102 самоскид, д.н.з. НОМЕР_2 ; причеп СЗАП, д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом заборони їх відчуження.

Комбайн «JOHN DEERE» 9660 STS, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль «Камаз» 55102 самоскид, д.н.з. НОМЕР_2 ; причеп СЗАП, д.н.з. НОМЕР_3 повернуто володільцю ТОВ Лебедюк, попередивши про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

В іншій часині в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, володілець арештованого майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2021 в частині накладення арешту на: комбайн «JOHN DEERE» 9660 STS, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль «Камаз» 55102 самоскид, д.н.з. НОМЕР_2 ; причеп СЗАП, д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом заборони їх відчуження; постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати слідчого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 10000356 від 21.10.2021, Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути вказане майно.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що дане рішення прийняте із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, а саме: недотримання строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна; неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна.
Зокрема, клопотання подане прокурором з порушенням встановлених КПК України строків.
Ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містять вищенаведена техніка, а також яким чином могло вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.
В ході всіх судових засідань питання щодо причетності ОСОБА_6 до самоправства ніким не піднімалося.
ОСОБА_6 вважав, що позиція правоохоронних органів є надуманою та направлена на перешкоджання здійснення ним господарської діяльності.
Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції ОСОБА_6 та прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 2 статті 422 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі учасників судового провадження, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог частини 4 статті 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Задовольняючи клопотання прокурора в частині накладення арешту на транспортні засоби слідчий суддя вважав, що на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України прокурором доведена правова підстава арешту майна, а саме вказаних у клопотанні транспортних засобів, оскільки вони відповідають критеріям, зазначеним у пункті 1 частини 2 статті 167 КПК України, є доказом злочину і для запобігання їх пошкодження, псування, знищення чи перетворення, виникла необхідність у накладенні на вказані в клопотанні транспортні засоби арешту. Разом з цим, слідчий суддя, з урахуванням тих обставин, що рухоме майно є громіздким та великогабаритним, використовується у підприємницькій діяльності, при цьому є доказом у кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважав за необхідне визначити вид арешту транспортних засобів шляхом заборони їх відчуження, передавши їх на відповідальне зберігання володільцю ТОВ ОСОБА_8 , що не завдасть шкоди для кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді суд апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 25.10.2021 на земельних ділянках :01:000:0643 та :01:000:0642 площею 2,9229 га кожна, що знаходяться на полі АДРЕСА_1 , а саме на транспортні засоби, які знаходяться у володінні ТОВ Лебедюк, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000356 від 21.10.2021, порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.
Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки не накладення арешту на майно може призвести до інших тяжких наслідків, які були метою злочину.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на вилучені транспортні засоби, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване чи приховане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статтей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам частині 5 статті 173, 372 КПК України.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду слідчим суддею, яким надано відповідну правову оцінку, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2021 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: