Провадження № 11-кп/4820/126/22
Справа № 675/24/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2022 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2018 року за № 0000235 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за його апеляційною скаргою на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2021 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісогірка Запорізького району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, працює водієм ПП «ФІРМА «АГРОТОРГ», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 місяців.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 21176 грн. 75 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, а також 35 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 56176 грн. 75 коп.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 29 червня 2018 року близько 22 години ОСОБА_7 по вул. Сошенській у м. Ізяслав зустрів ОСОБА_9 , з яким перебував у неприязних відносинах. Під час спілкування із ОСОБА_9 з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачений умисно наніс кулаками правої та лівої руки три удари у голову, а саме: два удари в праву скроню та один удар у перенісся. Від отриманих ударів ОСОБА_9 впав на землю, після чого обвинувачений наніс йому декілька ударів ногами (точну кількість органом досудового слідства не встановлено) в голову та тулуб. Внаслідок умисних неправомірних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна волосистої частини голови зліва, синця в ділянці виличної кістки зліва, розриву барабанної перетинки, двобічної субдуральної гематоми, забою скроневої та лобної ділянки часток лівої гемісфери головного мозку, субарахноїдального крововиливу обох гемісфер головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

Непогоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив такий скасувати, виправдати його у зв`язку із недоведенням, що інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, вчинено саме ним; цивільний позов залишити без розгляду.
Вирок вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що докази, які б підтверджували нанесення саме ним потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, в матеріалах справи відсутні.
Суд допустив неповноту розгляду справи, оскільки не перевірив інших версій сторони обвинувачення щодо можливості отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, зокрема нанесення їх працівниками поліції під час самовільного залишення медичного закладу.
Суд не повністю врахував показання свідка ОСОБА_11 , яка показала, що бачила як на вулиці розмовляли двоє чоловіків, один з яких був ОСОБА_9 . Під час розмови останні вели себе спокійно, конфлікту між ними не було.
Зазначає, що ні органами досудового розслідування, ні судом не встановлено конкретного місця вчинення злочину.
Докази, які зібрані під час досудового розслідування є недопустимими, оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000235 за ч. 1 ст. 125 КК України, натомість обвинувачення висунуто за ч. 1 ст. 122 КК України.
Постанова слідчого від 23 березня 2019 року про перекваліфікацію діяння з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України є недопустими доказом, оскільки така не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КК України під час досудового розслідування, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист.
Разом з тим, посилається на те, що відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України внесені 01 липня 2018 року, протягом шести місяців жодній особі не було вручене повідомлення про підозру, а тому кримінальне провадження підлягало закриттю у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КК України.
Вказує, що прокурор, складаючи новий обвинувальний акт, при цьому змінюючи лише дату кримінального правопорушення, вийшов за межі наданих йому повноважень та істотно порушив вимоги ст. 338 КПК України.
Що стосується цивільного позову, то вважає, що такий підлягає залишенню без розгляду, оскільки із наданого реєстру витрат не зрозуміло хто поніс такі витрати, з якою метою використовувались ліки за відсутності призначень лікаря чи медичного закладу, при цьому вимога про стягнення даної суми заявлена за межами ст. 1206 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думки прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які заперечили проти такої, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову не відповідає.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку.

ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді вину у нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості не визнав. Показав, що, дійсно, увечері 29 червня 2018 року на вулиці зустрів ОСОБА_9 , з яким у нього склались неприязні відносини. Під час розмови з останнім наніс йому лише два ляпаси.

Отже, з погляду апеляційного суду обвинувачений підтвердив нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень вказаної дати, у зазначений час, у вказаному місці. Однак, фактично заперечив свою винуватість у нанесенні йому тілесних ушкоджень саме середнього ступеня тяжкості, виклавши свою версію подій.

В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника щодо даної версії.

Не погодившись з такою, суд привів відповідні докази та аргументи її спростування, з якими погоджується апеляційний суд.

Обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , показав, що увечері 29 червня 2018 року на вул. Сошенській у м. Ізяслав, поблизу помешкання його тітки, ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком у голову і потім ще кілька ударів, від яких він упав на землю. Надалі продовжував наносити удари по голові і тулубу.
Свідок ОСОБА_11 , підтвердила, що увечері 29 червня 2018 року на вулиці, біля будинку тітки ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , бачила як обвинувачений піднімав руку над ОСОБА_9 , який лежав на землі. У зв`язку з цим, відразу зателефонувала до ОСОБА_12 та все їй розповіла.
Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що увечері 29 червня 2018 року до неї зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що на вулиці б`ють її племінника - ОСОБА_9 . Вона вибігла на вулицю і побачила обвинуваченого ОСОБА_7 , а поряд з ним на землі сидів ОСОБА_9 і тримався за голову. Потерпілий був весь закривавлений, із вуха йшла кров.
Також, вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні доведена і об`єктивними доказами.

Так, відомостями із заяви ОСОБА_12 (тітки потерпілого ОСОБА_9 ) від 30.06.2018 року на ім`я начальника Ізяславського відділення поліції, підтверджується, що 29.06.2018 року зять сусідки ОСОБА_13 побив її племінника ОСОБА_9 . У останнього кров текла із вуха та носа (Т. 2, а.с. 53)
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.06.2018 року, складеного слідчим СВ Ізяславського відділення поліції Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_14 , вбачається, що ОСОБА_9 вказав про нанесення йому тілесних ушкоджень у вигляді гематом та саден на голові та обличчі 29.06.2018 р. в м. Ізяслав по вул. Сошенській. При цьому зазначив, що кримінальне правопорушення вчинив чоловік на ім`я ОСОБА_13 (Т. 2, а.с. 55).
Даними медичної картки стаціонарного хворого № 201/2903 Ізяславської центральної районної лікарні підтверджується, що 30.06.2018 року ОСОБА_9 поступив до хірургічного відділення. Йому встановлено клінічний діагноз: двобічна субдуральна гематома, внутрішньомозкові гематоми, травматичний розрив правої барабанної перетинки, забої голови. Зі слів хворого «травму отримав 29.06.2018 року внаслідок його побиття».
Відомостями із медичної картки стаціонарного хворого № 15209 підтверджується, що ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Хмельницької обласної лікарні з 04.07.2018 року по 19.07.2018 року з діагнозом при госпіталізації «локалізоване порушення головного мозку».
Даними із висновку судово-медичної експертизи № 588 від 22.01.2019 року, підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: садно волосистої частини голови зліва, синець в ділянці виличної кістки зліва, розрив правої барабанної перетинки, двобічна субдуральна гематома, забій скроневої та лобної часток лівої гемісфери головного мозку (внутрішньомозкові гематоми), субарахноїдальний крововилив обох гемісфер головного мозку. Тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів і належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок нанесення потерпілому 10-ти ударів долонями рук сторонньої людини в ділянку голови. Виникнення таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту чи самоушкодження є малоймовірним (Т. 1, а.с. 183-186).
Механізм, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, нанесених ОСОБА_7 29.06.2018 року, потерпілий ОСОБА_9 відобразив в ході слідчого експерименту, який було проведено 12.08.2019 року у присутності судово медичного експерта. Обставини такого зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту, додатком до якого є диск з відеозаписом. З таких вбачається, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_9 показав як ОСОБА_7 кулаком наніс йому удар в ділянку правого вуха та в голову. При цьому судово медичний експерт вказав, що не виключається можливість нанесення потерпілому тілесних ушкоджень саме так, як він показав під час слідчого експерименту (Т. 1, а.с. 197-199, 202).
Пояснення потерпілого щодо нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, надані під час слідчого експерименту, узгоджуються із його показаннями, наданими в суді першої інстанції та підтверджуються даними з історії хвороби.
Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 , своїми умисними протиправними діями, наніс потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ці докази суд правильно визнав належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України, і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності всі вищевказані докази, суд правильно встановив їх достатність для висновку про винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного доводи ОСОБА_7 про відсутність доказів, які б підтверджували нанесення саме ним потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження є безпідставними.

Твердження про непричетність ОСОБА_7 до нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки такі він отримав від працівників поліції під час самовільного залишення медичного закладу, на увагу суду не заслуговує, враховуючи таке.
Так, із висновку судово медичної експертизи № 588 від 22.01.2019 року вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли виникнути у строк та при обставинах, вказаних в ухвалі про призначення судово медичної експертизи, а саме: 29.06.2018 року внаслідок нанесення йому ударів в обличчя долонями обох рук (Т. 1, а.с. 183-186).
Як убачається із медичної картки стаціонарного хворого Ізяславської центральної районної лікарні № 201/2903, ОСОБА_9 поступив до хірургічного відділення 30.06.2018 року о 15 год. 45 хв. зі скаргами на головний біль, кровотечу з вуха. При цьому вказав, що травму отримав 29.06.2018 року внаслідок його побиття. Йому встановлено клінічний діагноз: двобічна субдуральна гематома, внутрішньомозкові гематоми, травматичний розрив правої барабанної перетинки, забої голови.
Цього ж дня, 30.06.2018 року, о 18 годині 30 хвилин самовільно покинув відділення лікарні, та о 20 годині 00 хвилин повернувся у супроводі поліції.
Отже, ОСОБА_9 потрапив до лікарні о 15 годині 45 хвилин вже з численними побоями, які отримав 29.06.2018 року, тому причетність працівників поліції до нанесення йому тілесних ушкоджень 30.06.2018 року о 20 годині 00 хвилин під час повернення його до лікарні виключається.
Разом з тим, винуватість ОСОБА_7 у нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості підтверджується сукупністю зібраних та досліджених судом доказів. Тому таке твердження суд оцінює як намір уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи про те, що суд неправильно виклав покази свідка ОСОБА_11 , яка повідомила про відсутність конфлікту між потерпілим та обвинуваченим під час їх розмови, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
У судовому засіданні місцевого суду 09.12.2020 року свідок ОСОБА_11 показала, що бачила як на вулиці стояли двоє чоловіків, одним з яких був ОСОБА_9 . Останні вели себе спокійно, не бились, не лаялись, мовчали.
Однак, в подальшому ОСОБА_11 змінила свої показання, посилаючись на те, що спочатку хвилювалась за своє життя, оскільки на її адресу лунали погрози від обвинуваченого, а тому боялась говорити правду.
В подальшому показала, що бачила як потерпілий лежав на землі, а поряд з ним стояв чоловік з піднятою рукою.
Вказані обставини підтверджуються даними технічного запису судового засідання Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09.12.2020 року.
Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_11 від 01.04.2021 року до Ізяславського районного суду Хмельницької області, в якій остання вказала, що попередні її покази є неправдивими. Давала такі, оскільки їй погрожував обвинувачений, тому боялась за своє життя. Також зазначила, що бачила потерпілого, який лежав біля паркану. Над ним стояв обвинувачений з піднятою рукою (Т. 1, а.с. 235).
У судовому засіданні місцевого суду 09.12.2020 року підтвердила, що вказана заява була написана нею особисто.
Оскільки попередні покази свідка ОСОБА_11 про відсутність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим були неправдивими, тому суд обґрунтовано не врахував такі під час постановлення рішення.

Посилання на те, що докази, які зібрані під час досудового розслідування є недопустимими, оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 за ч. 1 ст. 125 КК України, натомість обвинувачення висунуто за ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.
Так, дійсно, першочергово відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000235 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується даними витягу (Т. 2, а.с. 54).
Однак, 22 січня 2019 року на підставі ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2018 року була проведена судово-медична експертиза, відповідно до висновків якої у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
У зв`язку з цим, 23 березня 2019 року за наслідками проведеної судово-медичної експертизи старшим слідчим СВ Ізяславського відділення поліції Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_15 винесена постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000235 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України (Т. 1, а.с. 203).
Отже, у подальшому досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводилось за ч. 1 ст. 122 КК України.
За таких умов, всі докази зібрані у даному кримінальному провадженні у встановленому законом порядку, а підстав для визнання таких недопустимими немає.

Що стосується порушення права обвинуваченого на захист, оскільки постанова про перекваліфікацію діяння не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, то слід зазначити наступне.
Відомості про вказану постанову були внесені слідчим до Реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження і надані суду разом із обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України. Копії вказаних документів, а саме: обвинувального акту та реєстру ОСОБА_7 та його захисник отримали, про що розписались особисто (Т. 1, а.с. 2-9).
Отже, стороні захисту було відомо про існування постанови про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 122 КК України. А тому, підстави вважати, що було порушено право ОСОБА_7 на захист відсутні.

Твердження про те, що вказане кримінальне провадження підлягало закриттю у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, оскільки з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до повідомлення особі про підозру минуло 6 місяців, також є безпідставним.
Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; 2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості. (Частина перша статті 219 КПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року).
Поняття «кримінальний проступок» з`явилось лише після внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617- VIII від 22.11.2018 року, який набув чинності з 01 липня 2020 року.
Тому, до 1 липня 2020 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відносилось до злочинів невеликої тяжкості, а отже строк для його розслідування становив дванадцять місяців.
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України були внесені 01 липня 2018 року. Строк досудового розслідування становив - до 01 липня 2019 року.
До закінчення зазначеного строку, а саме: 23 березня 2019 року старшим слідчим СВ Ізяславського відділення поліції Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_15 винесена постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000235 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України (Т. 1, а.с. 203).
Ухвалами слідчих суддів Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 за ч. 1 ст. 122 КК України було продовжено на шість місяців (тобто до 27 грудня 2019 року) та від 27 грудня 2019 року на два місяці (тобто до 27 лютого 2020 року) (Т. 1, а.с. 200-201).
31 грудня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в межах строку досудового розслідування.
Отже, підстав для закриття провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування не було за жодною із статтей КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невстановлення органом досудового розслідування місця вчинення злочину, зокрема, вулиці в місті Ізяславі Хмельницької області, то такі є необґрунтованими. Так, як вбачається з обвинувального акту, такий злочин був вчинений на вулиці Сошенській в м. Ізяславі Хмельницької області біля будинку тітки ОСОБА_9 ОСОБА_12 . Це ж місце вчинення злочину, як вбачається з вироку, було встановлено і судом на підставі допиту обвинуваченого, потерпілого та свідків.

Посилання на те, що прокурор, звертаючись до суду із новим обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 , змінюючи лише дату кримінального правопорушення, істотно порушив вимоги ст. 338 КПК України, є безпідставним.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Частинами 1, 2 ст. 338 КПК України визначено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
З обвинувального акту від 03 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вчиненого 29.06.2019 року.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження 29.06.2018 року.
Отже, у прокурора були всі підстави для використання наданої йому законом (ст. 338 КПК України) можливості для зміни обвинувального акта.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прокурор істотних порушень не допустив.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині доведеності вини не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення у вказаній частині.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів погоджується із видом та мірою такого.

Вважає, що покарання призначене з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року
Враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків.
Як особа, обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченого, суд визнав його позитивну характеристику.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено.
Враховано і досудову доповідь, відповідно до висновку якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі та він не становить високої небезпеки для суспільства.
Враховуючи всі обставини в сукупності, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів є призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України.

Що стосується цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з цивільним позовом, потерпілий ОСОБА_9 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь завдану матеріальну шкоду шкоду в розмірі 23 223 грн. 83 коп. та 100 000 грн. моральної шкоди.
При цьому надав реєстр витрат, відповідно до якого матеріальна шкода полягає у витратах на ліки, обстеження, проїзд та пальне. Також надав копії направлення на лікування, виписних епікризів та довідок про проходження комп`ютерної томографії. На підтвердження понесених витрат до позовної заяви додав чеки.
Вказав, що моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких зазнав потерпілий у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого.
Задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку про необхідність стягненя матеріальної шкоди в сумі 21176 гривень 75 копійок та моральної шкоди 35 000 грн.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_9 , місцевий суд врахував форму вини обвинуваченого, те, що побиття потерпілого спричинило йому душевні страждання, погіршення стану здоров`я та необхідність проходження лікування у медичних закладах. Виходячи з принципів розумності та справедливості, прийшов до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 35 000 грн.
З таким висновком та розміром моральної шкоди погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, слушними є доводи апелянта про незаконність судового рішення в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди.

Так, стягуючи з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_9 21176 гривень 75 копійок матеріальної шкоди, місцевий суд не зазначив якими ж доказами підтверджується те, що ліки, придбані потерпілим, були призначені лікарем.
Не знайшов таких доказів і апеляційний суд в матеріалах кримінального провадження.
З урахуванням вказаного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не сприяв захисту цивільних прав потерпілого від нанесеної йому кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди шляхом витребування у лікувального закладу відповідних документів або роз`яснення останньому необхідності їх надання, тощо.
В апеляційного ж суду такі повноваження відсутні.
Тому, з метою дотримання вимог ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції, недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого, порушення його права на захист від пред`явленого позову, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування вироку в частині цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди та призначення нового розгляду в цій частині в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 407, 409, 415, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2021 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди скасувати.
Призначити новий розгляд провадження в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4