Дата документу 23.12.2021 Справа № 310/4295/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4295/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/983/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, який не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, має середню освіту, працює обвалювальником м`яса ТОВ «Сільпо ФУТ», військовозобов`язаний, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

захисника-адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.
Керуючись ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого мешкання, періодично з`являтись на реєстрацію до зазначеного органу.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28187 грн, моральної шкоди 30 000 грн, а всього 58 127 грн.
В іншій частині цивільного позову відмовлено.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_11 просить змінити вищевказаний вирок та відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальних збитків в розмірі 28187 грн у зв`язку з недоведеністю розміру матеріального збитку.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що сторона захисту повністю погоджується з вироком суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні визнав розмір завданої потерпілому моральної шкоди і на час подання скарги сплатив компенсацію моральної шкоди ОСОБА_10 в повному обсязі.

Разом з тим, обвинувачений та його захисник не погоджуються з вироком в частині задоволення цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_6 28187 грн на відшкодування компенсації матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_10 внаслідок злочину.

Апелянт вважає, що суд, частково задовольняючи позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування матеріального збитку, завданого винними діями засудженого ОСОБА_6 , повинен був врахувати, що визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з вироком суду, 01 червня 2020 року приблизно о 04-00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи пасажиром в автомобілі таксі «Міг» марки «Мегсеdes-Benz А-170 СDІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , в районі «Південного заводу гідравлічних машин», розташованого по Мелітопольському Шосе - 77, в місті Бердянську, Запорізької області, діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , з метою незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, в умовах очевидності, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, кулаком наніс два удари по обличчю потерпілого ОСОБА_10 , який керував автомобілем.
ОСОБА_10 , звернувши на вулицю Волонтерів, одразу зупинив автомобіль та вийшов із нього.
ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, також вийшов з автомобіля та, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, кулаками наніс два удари по голові ОСОБА_10 , після чого витягнув з замку запалення ключ та продовжуючи свій злочинний намір, для подолання протидії ОСОБА_10 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, кулаками наніс два удари по голові ОСОБА_10 .
Одразу після цього, приблизно о 04 годині 10 хвилин того ж дня, 01 червня 2020 року, ОСОБА_6 , подолавши супротив ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний намір, сів за кермо автомобіля марки «Мегсеdes-Benz А-170 СDІ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 50000 гривень, який належить ОСОБА_10 , ключем від замку запалення запустив двигун, після чого почав рух на автомобілі, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, та проїхав на ньому до «першої дамби», розташованої по вулиці Підгірній в місті Бердянську Запорізької області, де внаслідок пошкодження автомобіля зупинився та покинув автомобіль.
Згідно з висновком експерта № 199 від 02 червня 2020 року, діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, синця на голові та рани на обличчі, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
В ході судового розгляду сторона захисту разом з відзивом на цивільний позов, звернулась з усним та письмовим клопотанням про проведення експертизи з метою встановлення дійсної вартості матеріального збитку, який завдано ОСОБА_10 , проти якого заперечував прокурор та представник потерпілого. Судом зазначено, що до вирішення даного клопотання повернеться пізніше, однак, до ухвалення вироку, рішення по даному клопотанню прийнято не було.
Натомість, потерпілий в удовому засіданні 10 березня 2021 року надав суду товарні чеки та накладну на придбання запчастин для ремонту автомобіля, які на думку сторони захисту, є неналежними доказами, оскільки подані з порушенням строку подання доказів. Однак, суд ухвалив долучити вказані документи в якості доказів та послався на них в мотивувальній частині вироку.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого; його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого та вирок суду в частині, що стосується покарання, ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів доходить таких висновків.

Положеннями ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Загальними вимогами цивільно-процесуального законодавства визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити характер та розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діяннями та шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам, тобто встановити точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди.

З матеріалів провадження убачається, що обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілого, які стосуються стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної шкоди, та зазначив, що автомобіль потерпілому не належить, окрім того, не доведено витрати на ремонт автомобіля.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції всі доводи обвинуваченого в зазначеній частині не перевірив належним чином та не спростував у вироку.

З матеріалів провадження та вироку суду убачається, що відповідна експертиза щодо встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Мегсеdes-Benz А-170 СDІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП не проводилась, проте стороною захисту відповідне клопотання заявлялось. В свою чергу, у протоколі огляду автомобіля, на який послався суд у вироку, не міститься детального опису пошкоджень автомобілю. Суд не перевірив належним чином, чи дійсно для відновлення вказаного автомобіля після ДТП необхідно було виконати роботи, зазначені у доданому до позовної заяви рахунку-фактурі №СЧ-0000027 від 05 червня 2020 року, а також при вирішенні цивільного позову суд не надав оцінку розписці ОСОБА_10 від 01 червня 2020 року про те, що він отримав автомобіль в цілості (а.п.58), на що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди всебічно не з`ясував усіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення за цим позовом.

Переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані вище недоліки.

Тому, скасовуючи вирок суду в зазначеній частині, колегія суддів, виходячи з положень ст.ст.7-9 КПК України, вважає за необхідне призначити новий розгляд матеріалів щодо цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини провадження в частині, що стосуються вказаного цивільного позову, і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди та направити матеріали провадження за вказаним цивільним позовом на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та у частині, якою вирок суду залишений без змін може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, в частині направлення матеріалів за цивільним позовом про стягнення матеріальної шкоди на новий розгляд, ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4