Справа №592/8875/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/102/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
Іменем України

28 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/8875/20 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Сум від 16.10.2020 щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки суд безпідставно не застосував до нього ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015) та не звільнив його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_7 також просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки суд не застосував ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015) та не звільнив засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

30.07.2020 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_9 про застосування норм ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 до ч. 5 ст. 72 КК та звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2020 засудженому ОСОБА_9 було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_9 був засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, тобто до різновиду позбавлення волі, а тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015) він не може бути звільненим. Крім того, оскільки ОСОБА_9 був залишений тимчасово в ДУ «Сумський СІЗО» для розгляду його скарг та клопотань, то відповідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК, у разі необхідності вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК).

До початку апеляційного розгляду від засудженого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_11 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Зокрема, ОСОБА_9 був засуджений за вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 за п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2005 вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 відносно ОСОБА_9 був залишений без змін, надбав законної сили та в подальшому був звернутий до виконання у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб.

На час розгляду заяв, скарг та клопотань засуджений ОСОБА_9 був тимчасово залишений у ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Положення ч. 1 ст. 537 КПК визначають перелік питань, які під час виконання вироку має право вирішувати суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, а згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК.

В свою чергу ч. 2 ст. 539 КПК визначає порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, зокрема до якого суду мають подаватися клопотання (подання) про вирішення визначених ч. 1 ст. 357 КПК питань.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_9 порушує вирішення питання, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК, а судове рішення відносно нього набрало законної сили і останньому компетентним органом визначено відбувати призначене судом покарання, то судом першої інстанції цілком обґрунтовано визначено те, що клопотання засудженого має розглядатися тим судом в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок. Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015 ч. 5 ст. 72 КК викладено в редакції, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абз. 1 цієї частини; 2) визначений відповідно до п. 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного ч. 1 цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене ч. 1 цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абз. 1 цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Стаття 72 КК регламентує правила складання покарань (за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків) та зарахування строку попереднього ув`язнення, згідно яких менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з наведеного у статті співвідношення. При цьому ця норма закону України про кримінальну відповідальність не регламентує правила складання покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань.

Так, згідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. Кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

З огляду на викладене, при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань (п. 1-11 ч. 1 ст. 51 КК), необхідно застосовувати правила ч. 2 ст. 70 і ч. 2 ст. 71 КК, згідно яких якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі, а загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Таким чином, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2020 про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_12 щодо відмови в задоволенні клопотання про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_13 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4