Справа № 307/3464/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2021 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2020 року за № 0000097 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2021 клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 задоволено.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000097 від 13 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України повернуто прокурору з таких підстав.

Пунктом 3 ч. 3 ст.314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст.291 КПК України (тобто відповідати вимогам, які ставляться до обвинувального акта), а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Також, за змістом п.5 ч.2 ст.291 та п.1 ч.1 ст.505 КПК України таке клопотання повинно містити виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію вчиненого суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Судом вказано, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 148 від 08 жовтня 2020 року, проведеної експертами-психіатрами в «Обласній психіатричній лікарні м. Берегово» Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, епізодичний перебіг, що позбавляє його можливість в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і позбавляє його можливість в теперішній час розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, зі змісту клопотання вбачається, що у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто знаходився у стані неосудності, отже не був суб`єктом злочину (кримінального правопорушення) в розумінні вимог ст.ст.11,18,19 КК України.

Посилання в клопотанні на наявність у ОСОБА_7 злочинного умислу та мети також суперечить положенням ст.ст. 19, 23,24 КК України щодо можливості особи усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння як обов`язкової ознаки умислу та мети.

В той же час, висновки у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру органу досудового розслідування щодо умислу, мети суспільно небезпечних дій ОСОБА_7 є безпідставними, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Враховуючи наведене, вказане клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, також не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Водночас у порушення вимог КПК України орган досудового розслідування, викладаючи зміст цього клопотання, не визначився й з процесуальним статусом ОСОБА_7 , стосовно якого подано таке клопотання.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 є підозрюваним, хоча, з того ж клопотання вбачається, що він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка, відповідно до ст.506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника.

Разом з тим статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження, зокрема, є забезпечення кожному його учаснику належної правової процедури.

Зважаючи на те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК України, суд вважав за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 та повернути дане клопотання прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції Тячівського районного суду Закарпатської області.

Вказує, що до клопотання додано реєстр матеріалів досудового розслідування, та розписку про отримання копії клопотання і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Інші документи до суду не надано, відповідно до заборони, вказаної у ч.4 ст.291 КПК України.

Досудове розслідування також завершено відповідно до процедури, передбачено КПК України, матеріали відкрито іншій стороні згідно до ст. 290 КПК України.

Таким, чином, у суду відсутні правові підстави для повернення вказаного вище клопотання прокурору.

Також прокурор посилається на необґрунтованість твердження місцевого суду про те, що у вказаному вище клопотанні слідчого не визначено процесуальний статус особи, стосовно якої розглядається питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

ОСОБА_7 є особою, стосовно якої необхідно застосувати примусових заходів медичного характеру.

На стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений права визначати обсяг та порядок дослідження доказів, а також безпосередньо вивчати докази.

Захисником ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій просить апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржену у даній справі ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2021 без змін.

В обґрунтування доводів захисник зазначає, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 міститься відповідне формулювання подій (аркуш клопотання 2 абзац 3).

В той же час прокурор (слідчий) в клопотанні зазначає що відносно ОСОБА_7 проведено судово-психіатричну експертизу № 148 від 08.10.2020 експертами-психіатрами в "Обласній психіатричній лікарні м. Берегово" встановлено що ОСОБА_7 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, епізодичний перебіг, що позбавляє його можливості в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і позбавляє його можливості в теперішній час розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляє ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь.

Однак, з відповідного клопотання вбачається, що у ОСОБА_7 виник прямий умисел та мета на заволодіння чужим майном.

Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 19,23,24 КК України, в клопотанні йде посилання на наявність умислу та мети тоді, як згідно з висновком відповідної експертизи ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин посилання у клопотанні на винуватість особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у вчиненні кримінального правопорушення, на думку захисника, не відповідає вимогам закону, оскільки не враховує особливостей здійснення досудового розслідування стосовно осіб, які в стані неосудності вчинили діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності мова може йти тільки про те, чи мало воно місце. В такому разі умисел, мотив, та мета як вольові ознаки виключаються і мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Клопотання містить взаємовиключні відомості, які унеможливлюють розгляд даного клопотання.

З клопотання вбачається, що слідчий не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_7 . У клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 є підозрюваним, хоча, з того ж клопотання видно, що він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка, відповідно до ст. 506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника. Така невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам КПК України обмежує право сторони захисту відстоювати свої законні інтереси, а стороні обвинувачення можливість доводити обставини, викладені у клопотанні.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що при складанні й затвердженні клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, направленні його до суду, прокурор не дотримався положень ст.ст. 291-292, 506, 512 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримання вказаної вище апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, яка підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 від 12.11.2020 відповідає вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, й зокрема, містить: інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати до особи; позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я; найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості особи, стосовно якої слідчим заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання фактичних обставин справи; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо фізичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експертів; розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце складення та затвердження клопотання.

З матеріалів даної справи також вбачається, що до клопотання додано передбачені ч.4 ст.291 КПК України додатки реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка ОСОБА_7 про отримання копій клопотання про застосування заходів медичного характеру та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що наведене вище клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 12.11.2020 відповідає вимогам ст.291 КПК України апеляційний суд визнає такими, що знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про зворотнє є помилковими.

У зв`язку з цим оскаржувана прокурором ОСОБА_6 ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з поверненням для нового розгляду даної справи в тому ж місцевому суді.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2021 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 скасувати та повернути дану справу на новий судовий розгляд даного кримінального провадження в тому ж місцевому суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: