ЄУН №389/1161/20
Провадження №1-кп/389/118/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000505 від 19.03.2020, стосовно
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ясинуватка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, пенсіонера, утриманці відсутні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

19.03.2020 приблизно о 10.30 год. ОСОБА_4 знаходився на перехресті вулиць Перспективної та Дружби в с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області, де спілкувався з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Потім між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 раптово виник умисел на заподіяння ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Реалізуючи даний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_4 в ході сварки зробив крок в бік ОСОБА_6 , який, відступаючи назад, перечепився та впав, в результаті чого опинився на землі у положенні лежачі головою до низу, водночас випустивши з рук палицю, яка слугувала останньому опорою під час ходи.
В цей час ОСОБА_4 , скориставшись неможливістю ОСОБА_6 підвестися на ноги, підібрав із землі вищевказану палицю та наніс нею не менше двох ударів по спині ОСОБА_6 , після чого, продовжуючи свої протиправні дії, наніс ще не менше двох ударів в ліву частину тулуба ОСОБА_6 , спричинивши таким чином останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього відрізка дев`ятого ребра зліва з лівобічним гемопневмоторексом, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №36 від 17.04.2020 відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення.
Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що дійсно 19.03.2020 приблизно о 10.30 год. знаходився на перехресті вулиць Перспективної та Дружби у с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області, де спілкувався з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потім між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої він зробив крок в бік ОСОБА_6 , який перечепився та впав, опинився на землі лежачі головою до низу, випустив з рук палицю, на яку опирався під час ходи. Скориставшись неможливістю ОСОБА_6 підвестись на ноги, він підібрав із землі палицю та наніс нею не менше двох ударів по спині ОСОБА_6 , а потім наніс ще не менше двох ударів в ліву частину тулуба ОСОБА_6 , спричинивши таким чином останньому тілесні ушкодження.
При цьому обвинувачений заперечив щодо того, що під час вчинення вказаних дій перебував у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши, що вживав алкогольні напої вдома вже після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.
У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області та Комунального некомерційного підприємства Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради, про стягнення вартості витрат, понесених лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_6 , визнав у повному обсязі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди не визнав.

Потерпілий ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.07.2020. Разом з цим, в матеріалах справи міститься заява останнього, подана суду 08.07.2020, про розгляд справи за його відсутності. Надані ним на досудовому розслідуванні покази, підтримав, міру покарання залишив на розсуд суду.

Від заявленого клопотання про допит свідків прокурор відмовився.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, його вина підтверджується також письмовими доказами матеріалів кримінального провадження, наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні.

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 19.03.2020 звернувся до Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою, в якій повідомив, що 19.03.2020 приблизно об 11.00 год. по вул.Дружби в с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області ОСОБА_8 заподіяв йому тілесні ушкодження (т.1 а.п.180).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.03.2020 підозрюваний ОСОБА_4 в присутності двох понятих показав та розказав обставини вчинення ним злочину.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2020 потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка 19.03.2020 спричинив йому тілесні ушкодження (т.1 а.п.185-186).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.04.2020 на території домоволодіння по АДРЕСА_1 була оглянута та вилучена палиця для ходи, яка належала ОСОБА_6 (т.1 а.п.187-188).
Згідно з протоколом огляду предмету від 08.04.2020 були оглянуті: медична картка стаціонарного хворого №1368 ОСОБА_6 в паперовому вигляді із записами та палиця для ходи, срібного кольору з чорною ручкою (т.1 а.п.192).

Відповідно до висновку експерта №36 від 17.04.2020 у ОСОБА_6 згідно з даними медичної документації (медична карта стаціонарного хворого №1368) малися тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього відрізка ІХ ребра зліва з лівобічним гемопневмоторексом, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та не менше як від 1-го травматичного впливу, могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови та за тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення. В медичній документації відсутні описи локальних тілесних ушкоджень таких як синці, рани, садна, тощо, тому судити про кількість травматичних впливів, характеристику травмуючи предметів, розташування нападаючого та потерпілого під час утворення тілесних ушкоджень не представляється можливим. Не виключається утворення вищевказаного перелому ребра від дії кулаків чи взутої ноги. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 міг здійснювати активні дії, рухатися, ходити. Ознайомившись з протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 20.03.2020, протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 від 20.03.2020, можна стверджувати, що тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього відрізка ІХ ребра зліва з розвитком лівобічним пневмотораксом вірогідно виникли при обставинах, на які вказали свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під час допиту, тобто від дії взутої ноги ОСОБА_4 (т.1 а.п.198-202).

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими, так як вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються з іншими доказами, тому суд кладе їх в основу вироку.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту, належність та допустимість наданих суду доказів, суд приходить висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ст.121 ч.1 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України, а також роз`ясненнями, викладеними у п.п.2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, мотив та мету вчиненого злочину, а також дані про особу: те, що він раніше не судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, висновок досудової доповіді, відповідно до якої, виправлення обвинуваченого можливо здійснювати без ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить надання правдивих та послідовних показань.
До обставин, в силу ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.

Разом з цим не знайшла свого підтвердження вказана в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки не доведена достатніми доказами.

Так, наявний в матеріалах справи результат тесту, проведеного за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820, підтверджує факт перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння саме 19.03.2020 о 19.12 год. ( т.1 а.п. 206), натомість кримінальне правопорушення вчинене ним приблизно о 10.30 год. 19.03.2020, що, з урахуванням значного проміжку часу між часом вчинення злочину та часом проведення огляду, викликає у суду обґрунтовані сумніви в правильності відображення обставин кримінального правопорушення. При цьому, обвинувачений в судовому засіданні категорично заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, вказавши, що вживав алкогольні напої вже після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння на час вчинення злочину стороною обвинувачення до суду не надано.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.02.2020 у справі №643/20474/15-к, норми кримінального процесуального законодавства України не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. Тому доводи про те, факт перебування засудженого у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За викладеного, стороною обвинувачення не доведено належними та допустимим доказами вчинення даного злочину ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, не встановлено це і в судовому засіданні, тому суд вважає необхідним виключити з обвинувачення як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, а саме: ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обставину, яка обтяжує його покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.121 КК України та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши до обвинуваченого положення ст.75 КК України, а саме: звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що на думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_4 , є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченого.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Щодо цивільного позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області та Комунального некомерційного підприємства Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради,суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно зі ст.88 Бюджетного кодексу України міська лікарня фінансується за рахунок коштів міського бюджету.

Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених коштів з винних осіб до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, які підлягають відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та щоденної вартості його лікування.

Вартість стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_6 підтверджується розрахунком вартості ліжко-днів по КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» (т.1 а.п.21).

Виходячи з вищенаведеного, позов прокурора до обвинуваченого про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого від злочину ґрунтується на законі, є обґрунтованим, також із врахуванням його повного визнання обвинуваченим, а тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.

По даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов, в якому просив стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 1907 грн. 10 коп., моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.07.2020.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути.

Відповідно до вимог п.п.1, 3 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права та право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За таких обставин, оскільки потерпілий, який є цивільним позивачем, помер, правовідносини, що склалися за поданим ним позовом, не допускають правонаступництва відповідно до ст.1219 ЦК України з огляду на те, що стосуються особистих немайнових прав та прав на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я цивільного позивача, які нерозривно пов`язані з його особою і не входять до складу спадщини, а відтак суд вважає за необхідне провадження за цивільним позовом ОСОБА_6 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався, під час судового розгляду таких клопотань також не надходило, а тому суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 368, 373, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності з ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області та Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 84 коп. в рахунок відшкодування понесених лікарнею витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 .

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правничу допомогу, - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- медичну картку стаціонарного хворого №1368 ОСОБА_6 , надану 31.03.2020 адміністрацією КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В. Лисенка», яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- палицю для ходи, передану на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому як йому належну.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1