Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Справа № 608/2157/21
Номер провадження1-кс/608/3/2022

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи, відносно якої подано скаргу, ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чортків справу за скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) особи,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року захисник ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 із скаргою про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) особи.

У скарзі захисник вказав, що д Офісу Генерального прокурора 4 жовтня 2021 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені п.п. «а», «б» ч. 2 ст. 172, ст. 210.1 КК Російської Федерації. Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації. В обґрунтування постанови вказано, що під час екстрадиційної перевірки, проведеної Тернопільською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора не встановлено обставин, які перешкоджають видачі згаданої особи до Російської Федерації. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_4 не є громадянином України, статусу біженця не має, за станом здоров`я може етапуватися, на території України до кримінальної відповідальності не притягується.

Захисник ОСОБА_5 вважає вказану постанову незаконною, оскільки при прийнятті рішення не враховано, що ОСОБА_4 звернувся до управління Державної міграційної служби у Тернопільській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 27 жовтня 2021 року, яка відправлена листом з Чортківської УВП (№26) 1 листопада 2021 року за вих. № Х-2. Згідно відповіді управління Державної міграційної служби у Тернопільській області на адвокатський запит (лист № 6101.5-10068/61.1-21 від 14.12.2021 року) вбачається, що звернення ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перенаправлено для розгляду до управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області. Будь-якої відповіді щодо результатів розгляду вказаної заяви та прийнятого рішення ОСОБА_4 не отримував. У той же час, до прийняття остаточного рішення по даній заяві Офісом Генерального прокурора прийнято оскаржувану постанову, що не відповідає положенням ст. 590 КПК України. Під час проведення прокуратурою екстрадиційної перевірки питання наявності заяви ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не з`ясовано, внаслідок цього уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора поспішно прийнято рішення, яке не відповідає закону. Станом на 2 грудня 2021 року існували обставини, які перешкоджали прийняттю рішення за запитом про видачу ОСОБА_4 до Російської Федерації. На даний час остаточного розгляду заяви ОСОБА_4 щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не відбулось, що унеможливлює прийняття рішення про його видачу (екстрадицію). Тому захисник ОСОБА_5 просить скасувати постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені п.п. «а», «б» ч. 2 ст. 172, ст. 210.1 КК Російської Федерації.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію - ОСОБА_4 скаргу підтримують, просять задовольнити з наведених у ній підстав. Додатково зазначили, що під час проведення прокуратурою екстрадиційної перевірки питання наявності заяви про визнання особи біженцем не з`ясовано, внаслідок цього поспішно прийняте рішення, яке не відповідає закону.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що перевірка існування обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_4 проведена повно та всебічно. Оскільки будь-яких перешкод для екстрадиції вказаної особи на момент закінчення перевірки не було встановлено, вважає оскаржувану постанову законною, тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними матеріали, приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів скарги до Офісу Генерального прокурора 4 жовтня 2021 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації.

В обґрунтування постанови вказано, що під час екстрадиційної перевірки, проведеної Тернопільською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора не встановлено обставин, які перешкоджають видачі згаданої особи до Російської Федерації.

Проте слідчий суддя, з такими висновками погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських чи принизливих видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Дія ст. 3 вищезазначеної Конвенції поширюється на всіх людей, які знаходяться під юрисдикцією держави, у тому числі біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, шукачів захисту та інших категорій осіб. Більше того, ця норма не допускає виключень.

Принцип невислання також знайшов відображення в практиці Європейського суду з прав людини, який застосовує цей принцип в аспекті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» («Soering v. The United Kingdom», заява № 14038/88, рішення від 07 липня 1989 року) ЄСПЛ констатував, що ст. 3 Конвенції забороняє вислання іноземця, якщо було виявлено серйозні підстави вважати, що екстрадиція цієї особи спричинить для нього реальну загрозу бути підданим катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
У законодавстві України принцип невислання закріплений у ст. 3 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Україна надає захист іноземним громадянам і особам без громадянства, які його шукають на її території, у порядку, визначеному цим Законом шляхом: визнання біженцем; визнання особою, яка потребує додаткового захисту; визнання особами, які потребують тимчасового захисту.
Водночас згідно із законодавством України заборона вислання (екстрадиції) біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, та осіб, які потребують тимчасового захисту, не перешкоджає проведенню щодо них екстрадиційної перевірки.
Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.
Положеннями ч. 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що 27 жовтня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до управління Державної міграційної служби у Тернопільській області із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно відповіді управління Державної міграційної служби у Тернопільській області на адвокатський запит (лист № 6101.5-10068/61.1-21 від 14.12.2021 року) вбачається, що звернення ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перенаправлено для розгляду до управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області.

З відповіді управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області від 14 грудня 2021 року, яка надійшла в Державну установу "Чортківська установа виконання покарань (№ 26)" 21 грудня 2021 року, вбачається, що заява ОСОБА_4 від 27 жовтня 2021 року була розглянута і йому повідомлено, що відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 7 вересня 2011 року №649, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 року за №1146/19884, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановленого зразка.
Така заява особисто подається іноземцем або особою без громадянства до територіального органу Державної міграційної служби за місцем тимчасового перебування. До заяви додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та чотири фотокартки заявника.
З повідомлення Державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№ 26) від 26 грудня 2021 року на запит адвоката ОСОБА_5 вбачається, що 21 грудня 2021 року в установу поступило повідомлення з управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (за вхідним номером 6305 від 21 грудня 2021 року) для вручення ув`язненому ОСОБА_4 , 1980 року народження. Дане повідомлення було вручено 21 грудня 2021 року ув"язненому ОСОБА_4 , а копію долучено до матеріалів особової справи.

23 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_4 . -- ОСОБА_5 звернувся з позовом в Хмельницький окружний адміністративний суд до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії. В цій позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 27 жовтня 2021 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язати управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_4 від 27 жовтня 2021 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 7 вересня 2011 року № 649, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
Згідно ухвали судді Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі.
Частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу, часовим обмеженням є остаточний розгляд відповідної скарги.

На підставі викладеного вбачається, що при винесенні оскаржуваної постанови від 2 грудня 2021 року вищенаведені вимоги закону не дотримані в повному обсязі, та ухвалення начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора постанови про видачу ОСОБА_4 на запит іноземної держави є передчасним, оскільки на час винесення постанови, ОСОБА_4 звернувся із заявою про визнання його біженцем. На даний час ОСОБА_4 скористався відповідно до законодавства правом на оскарження рішення управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови в наданні йому відповідного статусу.

Отже, остаточного розгляду заяви ОСОБА_4 щодо визнання його біженцем не відбулося, що унеможливлює прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію).

Таким чином, станом на 2 грудня 2021 року існували обставини, які перешкоджали прийняттю рішення за запитом про видачу особи.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано вищезазначені обставини, у зв`язку з чим постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 2, 7-9, 372, 376, 589-591 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1