Справа № 164/1963/20 Провадження №11-кп/802/668/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000359 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городок Городоцького району Львівської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно технічною освітою, одружений, працюючий водієм АТП №1 м. Львів, раніше не судимий:
засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільний позов.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 липня 2020 року приблизно о 15-й годині 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним легковим автомобілем «Фольксваген Гольф», р.н.з. НОМЕР_1 , по проїжджій частині вулиці Центральна села Вовчицьк, Маневицького району, яка є одночасно проїжджою частиною автодороги «О031169» сполученням Собіщиці-Колодії-Вовчецьк-М07-Комарове-Розничі-Р14, з південної сторони, при цьому в кабіні автомобіля перевозив пасажирів ОСОБА_11 , який сидів попереду біля водія, та ОСОБА_12 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні транспортного засобу.
Під час руху вказаною вулицею зі швидкістю 60 км/годину, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, всупереч вимогам п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, однак легковажно розраховуючи, що зможе їм запобігти, не зменшив швидкості до безпечної відповідно до вимог п.12.1 ПДР (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), відволікся від керування автомобілем, внаслідок чого допустив виїзд транспортного засобу на ліве узбіччя, після чого, намагаючись вирівняти рух автомобіля, різко повернув кермо праворуч, що призвело до різкої зміни напрямку руху і перекидання автомобіля навпроти домогосподарства №24 вулиці Незалежності села Вовчицьк Волинської області.
Під час даної пригоди пасажир автомобіля «Фольксваген Гольф», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , 1960 року народження, відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 53 від 31 серпня 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки і живота (відкритий багатовідламковий перелом діафізу лівої ключиці; підшкірні крововиливи нижнього відділу передньої поверхні грудної клітки справа з переходом на праву підреберну ділянку живота; поширені підшкірні крововиливи обох задньо-бокових поверхонь тулуба; садна спини справа; закриті злами VII, VIII і IX ребер справа між лопатковою і паравертебральною лініями та X ребра справа по лопатковій лінії; закриті злами II, III, IV, V, VI і VII ребер зліва по передньо- аксилярній лінії (з них злами IV і V ребер - тільки по зовнішніх пластинах); закритих зламів І ребра зліва між передньо- і середньо - аксилярними лініями, зламів ІІ-Х ребер зліва по паравертебральній лінії і VII ребра зліва по задньо - аксилярній лінії з пошкодженням уламками ребер нижнього відділу верхньої долі лівої легені по її задньо - латеральній поверхні з розвитком гемопневмотораксу; компресійного зламу тіла V грудного хребця з незначними явищами компреси, спинного мозку на його рівні; забою задніх відділів обох легень з розвитком двобічної посттравматичної пневмонії; двохетапних розривів передньої стінки висхідного відділу ободової кишки з розвитком пневмоперитонеуму та обмеженого перитоніту; поширений крововилив в клітковину заочеревинного простору (переважно справа); забійних рваних ран (3 шт) з убапаневротичним крововиливом правої лобно-скроневої ділянки обличчя; підшкірних крововиливів медіальної поверхні лівого плеча, задньо - медіальної і передньо - латеральної поверхонь правого плеча, задньо - медіальної поверхні ділянки правого ліктьового суглобу і передньої поверхні лівого передпліччя; підшкірного крововиливу і садна задньо - латеральної поверхні ділянки правого ліктьового суглобу; саден (3 шт.) задньої поверхні правого передпліччя; саден передньої поверхні лівої гомілки, що призвело до настання його смерті в КП «Маневицька ЦРЛ» 05 серпня 2020 року.
Пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_12 , 1962 року народження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 64 від 09 листопада 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ІХ ребра зліва по лопатковій ділянці, які за ступенем тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. (п.2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995року).
Таким чином, водій ОСОБА_8 не виконав вимог п. 2.3 «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.1 (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку… і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил безпеки дорожнього руху України, затверджених постановою Кабiнету Мiнiстрiв України від 10 жовтня 2001 року №1306 i введених в дію з 1 сiчня 2002 року, які являються в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки та виникненням дорожньо-транспортної пригоди i отриманням ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а потерпілим ОСОБА_11 тiлесних ушкоджень, які призвели до настання смерті.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, який вини не визнав, не розкаявся, вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, після вчинення ДТП ОСОБА_8 не викликав працівників поліції та швидку допомогу, а заховав свій автомобіль в подвір`ї. Також зазначає, що після вчинення ДТП обвинувачений дав потерпілій лише 5 000 гривень, вибачення не просив. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що вину у вчиненому він визнав повністю, детально повідомив усі обставини кримінального провадження, усвідомив протиправність своїх дій, неодноразово просив вибачення у потерпілої сторони, частково відшкодував завдану шкоду. Крім того не враховано, що він хворіє, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_15 вважає апеляційну скаргу прокурора частково обґрунтованою. Вказує на те, що обвинувачений вини не визнав, не розкаявся, вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не надав жодної допомоги потерпілому після ДТП, потерпілій відшкодував мізерну суму коштів. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг та заперечення на неї, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримували, при цьому подану прокурором апеляційну скаргу заперечували та просили змінити вирок і застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримала, заперечувала апеляційну скаргу обвинуваченого і просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання, апеляційний суд вважає їх доводи безпідставними враховуючи таке.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Приписами ст.75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання шляхом звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає, що відсутні такі підстави.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, шляхом збільшення його строку.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, враховано думку потерпілої щодо призначення покарання, часткове відшкодування шкоди, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та під час судового розгляду, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, сімейний стан, наявність місця роботи, стан здоров`я та позитивні характеристики за місцем проживання та працевлаштування.
Разом з тим, як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_8 категорично заперечував перебування в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП.
Доводи обвинуваченого про те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаюється, а тому його слід звільнити від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, є необґрунтованими, так як не відповідають фактичним обставинам справи.
Як правильно встановив суд першої інстанції, обставини, які пом`якшують обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.
Зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений свою вину визнав частково, зокрема заперечував перебування під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому це не може свідчити про усвідомлення обвинуваченим дійсних наслідків скоєного, його щирий жаль чи критичне ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення.
З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд.
Також при призначенні покарання судом враховано відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому також враховуються і та обставина, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 ПДР одна людина загинула, а інший потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України, враховуючи обставини вчиненого злочину та поведінку обвинуваченого після його вчинення, тому вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_8 відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є неспроможними та не можуть бути задоволеними.
Крім того, було враховано і позицію потерпілої ОСОБА_14 , яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. При цьому вказала, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив даний злочин в стані алкогольного сп`яніння, вибачення у неї не просив, відшкодував їй невелику суму коштів, не надав потерпілому жодної допомоги після ДТП.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої у судовому засіданні не є обов`язковою для суду, натомість враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, поведінку ОСОБА_8 після вчинення ДТП, кількість потерпілих та наслідки вчиненого ОСОБА_8 злочину, хоча і з необережності, характеристику особи обвинуваченого, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.
Призначене судом ОСОБА_8 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто м`яким, а також надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Щодо доводів обвинуваченого та його захисника, висловлених під час розгляду справи апеляційним судом, щодо відсутності в матеріалах провадження належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що всупереч безпідставним твердженням сторони захисту, висновок про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, поза розумним сумнівом підтверджується висновком КП «Маневицька центральна районна лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №103 від 28 липня 2020 року, а також показаннями потерпілої ОСОБА_14 в суді першої інстанції та іншими доказами у справі.

Так, згідно дослідженого апеляційним судом висновку КП «Маневицька центральна районна лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 103 від 28 липня 2020 року в ОСОБА_8 виявлено алкогольне сп`яніння (а.к.п.35).

Будучи допитаною в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_14 суду показала, що прибувши на місце ДТП вона побачила, що чоловік лежав закривавлений під парканом, але ще перебував при свідомості. Як потім дізналася, ОСОБА_11 та його брат ОСОБА_12 перебували разом в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , який не впорався із керуванням, через що транспортний засіб перевернувся і брати отримали тілесні ушкодження. Ствердила, що всі троє обидва пасажири та водій перебували в стані алкогольного сп`яніння, що вона зрозуміла по зовнішньому вигляду і їй розповідали односельчани, які бачили як вони вживали спиртне.

Такі показання потерпілої в частині перебування ОСОБА_8 та пасажирів його автомобіля в стані алкогольного сп`яніння об`єктивно підтверджуються висновком експерта №53 від 31.08.2020, відповідно до якого на момент госпіталізації до медичного закладу 28.07.2020 потерпілий ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.к.п.54 зворот).

Наведеними показаннями потерпілої в сукупності з висновком експерта №53 від 31.08.2020 повністю спростовуються твердження обвинуваченого про те, що на момент вчинення ДТП він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а горілку випив вже ввечері того дня разом із ОСОБА_16 ..

Також вказаними доказами спростовуються і показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 та пасажири його автомобіля на момент ДТП не перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Тому показання вказаних свідків обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги.

Посилання захисника на те, що висновок №103 від 28.07.2020, яким встановлено факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння є недопустимим доказом через не заповнення всіх граф у ньому та місцями нерозбірливий почерк, є необґрунтованими та не можуть слугувати підставами для визнання вказаного доказу недопустимим, так як огляд ОСОБА_8 проводився у медичному закладі. Також перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_14 , які об`єктивно підтверджуються і висновком експерта №53 від 31.08.2020.

На переконання апеляційного суду частково нерозбірливий почерк та не заповнення усіх граф у висновку №103 жодним чином не спростовують факту перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння та не можуть бути виключними підставами для визнання вказаного доказу недопустимим.

Згідно вказаного висновку особу ОСОБА_8 було встановлено за його ж паспортом та зроблено чіткий діагноз алкогольне сп`яніння (а.к.п.35).

Тому апеляційний суд погоджується із обґрунтованими висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, є слушними доводи обвинуваченого та його захисника про виключення з вироку суду посилання на порушення обвинуваченим п.2.9 (а) ПДР, оскільки саме по собі порушення вказаного пункту не може виступати прямою безпосередньої причиною ДТП.

Відповідно до вимог ст.91 КІІК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтею 286 КК України, диспозиція якої є блaнкeтнoю, суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у переліченій статті порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Із диспозиції статті 286 КК України вбачається, що цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання небезпечних наслідків і перебувають у причинному зв`язку.

Враховуючи викладене, порушення ОСОБА_8 п.2.9 (а) Правил дорожнього руху належить до ознак об`єктивної сторони злочину і впливає на його кваліфікацію.

У вироку суду встановлено, що порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, зокрема п. 2.3 «б» п. 12.1, п.2.9 «а» Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з ДТП.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення підп. «а» п. 2.9 ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті.

Таким чином, формулюючи обвинувачення, місцевий суд безпідставно послався на порушенням обвинуваченим п.2.9 (а) ПДР яке перебуває в прямому причинному зв`язку із ДТП та її наслідками, тому підлягає виключенню із вироку суду, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку порушення ОСОБА_8 п.2.9 «а» ПДР.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: