Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5890/21
Провадження № 1-кп/490/541/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новопетрівське Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує сільськогосподарські роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року/, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 11 лютого 2013 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "солдат".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 30 від 11 лютого 2013 року він був зарахований до списків особового складу цієї військової частини та поставлений на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 129-пм від 11 жовтня 2013 року він був призначений на посаду водія гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону цієї частини.

Проте, 15 вересня 2014 року о 08 години 30 хвилин він самовільно залишив територію військової частини без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 23 листопада 2020 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року/ - як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він пояснював, що залишив місце служби через те, що після повернення з зони проведення Антитерористичної Операції перебував у вкрай поганому психологічному стані, зокрема - відчував панічні атаки, та внаслідок такого стану й вчинив злочин.
Обвинувачений також вказував, що в зв`язку із своїм станом за допомогою не звертався, документів щодо перебування у такому стані не має, наразі з цього стану він вийшов.
Він також вказував, що усвідомлює протиправність своїх дій, у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 15 вересня 2014 року по 23 листопада 2020 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З огляду на таке, ці обставини суд вважає встановленими.

2. Посилання обвинуваченого про його психологічний стан в цьому випадку не можуть виправдати його відсутність на території військової частини, оскільки ані - чіткого визначення такого стану, ані - період, протягом якого обвинувачений перебував у такому стані, наразі не є підтвердженими жодним належним та допустимим доказом.

Та таке не дозволяє суду прийти до висновку про те, що психологічний стан обвинуваченого протягом цього періоду дійсно не дозволяв йому виконувати свої обов`язки на службі, а також - встановити період перебування обвинуваченого у відповідному стані.

Отже, суд вважає встановленим, що обвинувачений самовільно залишив місце служби без поважних причин..

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився до правоохоронних органів, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

3. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

1. В цьому випадку ОСОБА_4 вчинив злочин, який наразі відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є віднесеним до категорії нетяжких.

Враховує суд й те, що його нез`явлення на службу сталось не в період його участі або участі його підрозділу у бойових діях та те, що його дії не мали негативних наслідків, окрім як порушення порядку проходження військової служби.

Наведене у сукупності само по собі знижує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину.

2. ОСОБА_4 раніше не вчиняв злочинів та не судився, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

3. Суд враховує й те, що з моменту вчинення ОСОБА_4 злочину сплив тривалий проміжок часу, до того ж, наразі він з військової служби звільнений.

Таке свідчить, що суспільна небезпека його особи суттєво зменшилась.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року/ передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року/.

3. При цьому зважаючи, що, як зазначено у досудовій доповіді, перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 850 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання за вчинення цього злочину без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу, характер вчиненого ним правопорушення, причини його вчинення а також - проміжок часу, що сплинув з моменту вчинення ним злочину.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року/ та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 850 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_6 =

08.12.2021