КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2021 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 07.01.2022 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановленою із порушенням повноти судового розгляду, без врахування обставин справи.
Прокурором у судовому засіданні не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, дані про особу підозрюваного, а саме, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків та відсутність судимостей, спростовують вказані слідчим у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
В оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів її прийняття та всупереч ст. 23 КПК України, під час судового засідання не досліджено надані сторонами провадження докази, що призвело до помилкових висновків щодо обґрунтованості підозри.
Також, слідчим суддею не вмотивовано, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органу досудового слідства та суду, впливу на свідків та перешкоджанню встановленню істини у справі, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального провадження.
Захисник зазначала, що у повідомлені про підозру ОСОБА_7 наявні суперечності між доказами, якими дану підозру обґрунтовано, зокрема, вбачається тотожність за формою викладення відомостей щодо обставин справи у протоколах допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що ставить під сумнів самостійне викладення інформації допитуваними особами. Крім того, вказані свідки не повідомляли жодної інформації щодо особи підозрюваного.
Також, в клопотанні слідчого вказано, що підозрюваний безпосередньо здійснив виконання злочину за змовою із групою осіб, а у повідомленні про підозру дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України міститься посилання на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто відсутнє посилання на безпосередні дії підозрюваного.
Крім того, фактичне затримання ОСОБА_7 відбулося до складання відповідного протоколу затримання, а слідчим суддею в ухвалі не вказано час, з якого слід обчислювати строк тримання під вартою підозрюваного, чим створено передумови для порушення прав підозрюваного на особисту свободу та тримання останнього під вартою протягом строку, що перевищує граничний строк, встановлений законом.
Крім того, за час перебування ОСОБА_7 під вартою жодних слідчих дій з останнім не проводилося.
Захисник зазначала, що підозрюваний до моменту затримання не був обізнаний про наявність будь-яких кримінальних проваджень щодо нього та не вдавався до жодних дій щодо перевірки свого статусу в рамках кримінальних проваджень, а після того як дізнався про кримінальне провадження, самостійно вжив заходи щодо прибуття до слідчого та повідомив інформацію про місце свого перебування та переміщення.
ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі речові докази вилучено.
На переконання захисника, підозрюваний не обізнаний, що саме є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також не мав на меті незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному провадженні, оскільки даних осіб вже допитано та повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, їх зміну, тощо.
ОСОБА_7 готовий співпрацювати зі слідством, про що свідчить його процесуальна поведінка.
Підозрюваний позитивно характеризується, має місце реєстрації та місце фактичного проживання, дружину та малолітню дитину на утриманні, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра.
Крім того, слідчим суддею не визначено підозрюваному розміру застави, яка на думку сторони захисту, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.
25.11.2021 у судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 додатково пояснила, що в доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутня достатня кількість доказів, які вказують на причетність ОСОБА_7 до інкримінованих кримінальних правопорушень, а також вказала на наявність суперечностей між протоколами огляду місця подій та протоколами допиту свідків.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001547 від 22.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

03.08.2021 старшим слідчим в ОВС 2-го відділу (розслідування злочинів, виявлених Департаментом стратегічних розслідувань та злочинів у сфері службової та господарської діяльності) Управління розслідувань особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, здійснюваного протягом тривалого часу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 146 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 186 КК України.

05.08.2021 ОСОБА_7 оголошено у розшук.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.08.2021 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 13.08.2021 матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , підозрюваних за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, виділено з кримінального провадження № 0001547 у копіях у окреме кримінальне провадження, із присвоєння номеру № 0001063.
Згідно даних протоколу затримання, 25.10.2021 ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.08.2021.
Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 25.10.2021 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001063 від 13.08.2021.
Постановою прокурора у кримінальних провадженнях № 0001547 та № 0001063 ОСОБА_13 від 26.10.2021 об`єднано в одне кримінальне провадження кримінальні провадження № 0001547, № 0001063, та присвоєно об`єднаному кримінальному провадженню № 0001547.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.10.2021 застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.11.2021 включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001547 від 22.04.2021, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.11.2021 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001547 до 6 місяців, тобто до 13.02.2022.
09.11.2021 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 05.11.2021, погодженим прокурором у кримінальному провадженні прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на 60 днів в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2021 задоволено клопотання слідчого, та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 07.01.2022 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.
Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (процесуальних) дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.
Даних, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.
З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 перебуваючи на волі, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх підвищену суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.
При цьому, посилання захисника на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має місце реєстрації та адресу фактичного місця проживання, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, зокрема дружини та малолітньої дитини на утриманні, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, про який зазначає захисник в апеляційній скарзі.
Доводи апелянта про те, що підозрюванийдо моменту затримання не був обізнаний про наявність будь-яких кримінальних проваджень щодо нього, а після такого як дізнався про здійснення досудового розслідування, повідомив інформацію про місце свого перебування та переміщення та самостійно прибув до слідчого, не забезпечують впевненості в подальшій належній процесуальній поведінці ОСОБА_7 , та не свідчать про відсутність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження апелянта про те, що прокурором не доведено, а слідчим суддею невмотивовано неможливість запобігти встановленим у справі ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
Посилання захисника на необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, є безпідставними, оскільки слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, згідно якого, «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Крім цього, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому доводи апеляційної скарги щодо тотожності за формою викладення відомостей у протоколах допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , помилку в кваліфікації інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також щодо наявності суперечностей між протоколами огляду місця подій та протоколами допиту свідків, є передчасними.

Вказані обставини підлягають встановленню та перевірці під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.
Твердження апелянта про те, що за час перебування підозрюваного під вартою слідчих дій с останнім не проводилося, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею помилково не визначено підозрюваному розміру застави, є безпідставними, оскільки, як убачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України,поєднаних із погрозою та застосуванням насильства, що у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, дає обґрунтовані підстави для слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ст. 196 КПК України, а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3