ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду кримінальну справу за кримінальним провадженням №0000168 від 24.02.2017 року відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розбишівка Гадяцького району Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, не судимого, працюючого на посаді інспектора роті № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_12 , обіймаючи посаду інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в місті Харкові Департаменту патрульної поліції, 24.02.2017 року, близько 03.26 год., керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), борт №0251, рухаючись по вулиці Чкалова у напрямку вулиці Академіка Проскури м.Харкові, із швидкістю не менше 90 км/год, при вимкненому освітленні електромереж зовнішнього освітлення, непрацюючих протитуманних фарах, по мокрому асфальтобетонному покриттю, при температурі повітря 0 градусів Цельсія, у зоні дії дорожнього знаку 1.39 «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», без увімкненого спеціального звукового сигналу, порушуючи п.3.1. Правил дорожнього руху України, не маючі постійної практики керування саме цим автомобілем, близько 03.27 год. 24.02.2017 року, на нерегульованому пішохідному переході, виділеного дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», напроти будинку №31 по вул. Чкалова у м. Харкові, грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив (двосторонній тангеційний (боковий) наїзд правою боковою частиною автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний, номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), борт № НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_10 , 1992р.н., який переходив зазначений нерегульований пішохідний перехід, справа на ліво по руху автомобіля, та в момент первинного контакту розташовувався у вертикальному чи близькому до нього положенні та був обернений лівою передньо-бічною поверхнею тіла до вказаного автомобіля, що рухався. У подальшому відбулося падіння тіла ОСОБА_10 на автомобіль, з послідуючим контактом голови з правою частиною переднього вітрового скла та наступним переміщенням вздовж автомобіля і падіння тіла з автомобіля на покриття дороги.

Порушення вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б та 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_12 знаходяться у причинному зв`язку з ДТП, які виразилися в тому, що водій, не виконуючи невідкладне службове завдання, у даній дорожній ситуації, при русі з максимально дозволеною швидкістю в населених пунктах 60 км. на годину, мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_10 з моменту виникнення небезпеки для подальшого руху, шляхом виконання вимог п.п. 12,3, 12.4, 12.9 б та 18.1 Правил дорожнього руху України і для цього у водія ОСОБА_12 були відсутні перешкоди технічного характеру.

Дії водія ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.п..12.3, 12.4, 12.9 б та 18.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Внаслідок допущених ОСОБА_12 , порушень Правил дорожнього руху України потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими був ушпиталений до ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова у непритомному стані.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_15 встановлені тілесні ушкодження у вигляді травми голови: важка черепно-мозкова травма із забоєм мозолистого тіла головного мозку, субдуральними гідромами на рівні лобових ділянок, що супроводжувалася комою та лівобічним геміпарезом та плегією, конгітивними порушеннями; множинні забійні та різані рани обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; шиї: дві різані рани по передній поверхні шиї без ушкодження великих судин - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; кінцівок: синець тильної поверхні правої кисті - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта наслідок ДТП від 24.02.2017 року у ОСОБА_10 мають місце стійкі наслідки отриманої важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді значних порушень координації, вираженого підвищення тонусу м`язів та зниження сили в кінцівках, зниження інтелекту, послаблення пам`яті, що визначаються у вигляді синдрому центрального геміпарезу ліворуч, атактичного синдрому, бульбарно- псевдобульбарного синдрому, синдрому когнітивних порушень.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення Правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою провину у висунутому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України не визнав та вказував, що 23.02.2017 року він заступив на чергування, будучи інспектором роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в місті Харкові Департаменту патрульної поліції, на службовому автомобілі «Toyota Prius» д.р.н. НОМЕР_1 , разом з поліцейським ОСОБА_16 .. Це його була 2 зміна на автомобілі«Toyota Prius» д.р.н. НОМЕР_1 . Близько 03-00 год. 24.02.2017 року, вони разом з Диким перебували в районі станції метро «Історичний музей» в м. Харкові та почули, що надійшов по рації виклик про те, що в районі станції метро «Барабашова» автомобіль Шкода не зупинився на вимогу поліцейського, у зв*язку з чим його переслідують. Вони з ОСОБА_17 прийняли рішення приєднатися до переслідування та прослідували з району метро «Історичний музей» в бік вул. Шевченко в м. Харкові. Автомобіль Шкода переслідувало 7 службових автомобілів поліцейських, в тому числі і він на автомобілі «Toyota Prius» д.р.н. НОМЕР_1 , перед ним автомобіль їхав десь за 20-30 метрів. Вони прослідували по вул. Чкалова в м. Харкові приблизно зі швидкістю 70-80 км/год, з включеними красно-синіми маячками та включеними звуковим сигналом, оскільки він його напевно включав. Десь о 3-23 год. по рації надійшло повідомлення про те, що автомобіль, який вони переслідували, загубили і зазвичай при такому повідомлені, вони раз*їзжаються та чекають нових повідомлень. В цьому випадку вони не раз*їхалися. Перед пішохідним переходом о 03-27 год., коли сталося ДТП він не зупинявся і пішохода ОСОБА_18 побачив в останню секунду, зупинився тільки після наїзду на людину.

Зазначає, що він не винний у ДТП, оскільки є поліцейським і був на завданні, а тому згідно п. 3.1. ПДР України, яка передбачає можливість поліцейським недотримання ПДР України, його провини, у тому, що сталося немає. Позовні вимоги, які пред*явлені до нього у кримінальній справі не визнає та вказує, що вимоги потерпілого ОСОБА_18 є завищеними.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 286 КК України, на думку суду його винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства.

Так, допитаний в суді в якості потерпілого ОСОБА_10 пояснив, що точно не пам`ятає, як стався момент ДТП із-за травм, що він отримав тоді. Тільки вказує, що ДТП сталося взимку 2017 року і в той день він був на футболі, потім повертався додому пізно вночі, як все сталося не пам*ятає. На сьогоднішній день він не працює із-за травм, які сталися після цих подій, в нього встановлена інвалідність 2 групи після ДТП. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що він є водієм машини швидкої невідкладної медичної допомоги і в 2017 році взимку у темний час доби він виїхав на виклик на АДРЕСА_3 , там є пішохідний перехід. Вони з лікарем приїхали на місце, було 2 екіпажа поліції. Потерпілий лежав біля бордюру над дорогою. Зі слів лікаря, збили людину. Лікар подію не бачив.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_16 пояснив, що він є заступником командира роти патрульної поліції і в ніч з 23.02.2017 на 24.02.2017 року вони разом зі ОСОБА_12 на одному автомобілі заступили на зміну. Під час чергування почули по радіостанції виклик від іншого екіпажу, які їхали за автомобілем «Шкода» та просили, щоб його заблокувати. Почувши про виклик, вони поїхали в район вул.Жилярді, аби допомогти. Було дуже темно, сніг і мокро, слизько. Їхати дуже швидко не було можливості. Вони рухались по вул. Чкалова та стався ковзний удар з правої сторони автомобіля в районі стійки. Після удару вони зупинилися, вийшли та побачили, що лежить чоловік, викликали швидку медичну допомогу. На їх автомобілі були ввімкнені проблискові маячки: червоний та синій, також були ввімкнені звукові сигнали постійно. Він дивився прямо на дорогу, по сторонам не дивився. По вул. Чкалова він не бачив дорожніх знаків, тому що на них не дивився. Коли під`їхали до пішохідного переходу він нікого не бачив, потерпілого не було на дорозі.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що є інспектором 2 взводу 4 роти батальону 3 УПП в Харківській області. З 23.02.2017 по 24.02.2017 року патрулюючи Немишлянський район разом з напарником ОСОБА_21 вони виявили на Московському проспекті автомобіль «Шкода", який порушив ПДР України, проїхавши на червоний сигнал світлофора, а тому вони увімкнули звукові сигнали та говорили в гучномовець, щоб водій зупинився, на що той не реагував. Після цього, вони почали переслідувати даний автомобіль, багато разів повторюючи йому, аби він зупинився. Автомобіль на швидкості направлявся в бік центру, про це вони передали по рації всім екіпажам про те, що автомобіль «Шкода» не реагує на вимогу працівників поліції зупинитися та проїхав з порушенням ПДР: проїзд на червоний сигнал світлофора. В районі Московського проспекту, автомобіль повернув на вул. Ак.Павлова, де його зустрічали колеги на патрульних машинах, перекриваючи дорогу, аби він зупинився. Але автомобіль «Шкода» продовжив рух, проїхав біля екіпажів, попрямував на вул. Героїв Праці. З вул. Героїв Праці поїхав на вул. Шевченко, потім на вул. Шишківську, заїхав в гаражний кооператив, де не зреагував на вимоги, щоб зупинитися. Після чого, виїхав з гаражного кооперативу, заїхав у двори, де залишив автомобіль та вибіг. Вони почали встановлювати данні власника автомобіля. В переслідуванні було задіянно близько 10 патрульних автомобілів. В подальшому, їй стало відомо, що один з патрульних автомобілів потрапив в ДТП, збив пішохіда.

Аналогічні показання надав в суді свідок ОСОБА_21 , який був в екіпажу з ОСОБА_20 .

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_22 пояснив, що він разом з потерпілим ОСОБА_10 взимку 2017 року в нічний час доби, приблизно о 03:00-04:00 годині по вул. Чкалова, 36 разом столяли на пішохідному переході, хотіли перейти дорогу додому. В той вечір вони випивали пиво десь 1л-2л разом на стадіоні. Вони побачили та почули дві патрульні поліцейські машини, які дуже громко їхали, більш нікого не було на дорозі. Третій поліцейський автомобіль їхав з увімкненими проблисковими маячками, але без звукових сигналів. Бекеша вже знаходився на проїзній частині, біля бордюру, коли їхала третя машина поліції. Освітлення на вулиці не було. Була мокра погода, ожеледиця. Третій автомобіль рухався приблизно зі швидкістю від 80- до 100 км/ч. Ніяких маневрів автомобіль не скоював. Бекеша вийшов на пішохідний перехід та зупинився, потім знов почав рух і стався удар, його обзору нічого не перешкоджало. Автомобіль був за 10 м до того, як ОСОБА_18 почав рух по дорозі. Він поліцейський автомобіль бачив за 100 м., стояв на тротуарі та казав ОСОБА_18 , може вони його пропустять, а ОСОБА_18 відповів, що це пішохідний перехід та автомобілі повинні пропускати пішоходів. Він хотів його зупинити, але не встиг. Після скоєння ДТП він втік, тому що злякався того, що сталося.

Аналізуючи показання всіх свідків, які були допитані під час судового розгляду, суд приймає їх до уваги та розцінює дані свідчення як правдиві та достовірні, оскільки вони були стабільні протягом усього слідства, останні були попереджені про кримінальну відповідальність. Крім того, їх свідчення та пояснення узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Крім того, провина ОСОБА_12 в цілому підтверджується іншими доказами, які суд згідно встановленого порядку, дослідив під час судового розгляду:

Так, відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 24.02.2017 року старшого слідчого СВ СУ прокуратури області вирішено питання про внесення відомостей до ЄРДР за обставинами подій 24.02.2017 року за фактом ДТП по вул. Чкалова, 31 в м. Харкові. (а.с. 62 т.2).

Згідно даних в протоколі огляду місця ДТП від 24.02.2017 року було встановлено місце ДТП по вул. Чкалова, в районі буд. 31 в м. Харкові, зафіксовано наявність пішохідного переходу, місцезнаходження автомобіля «Toyota Prius», пошкодження на автомобілі. Також було складено схему ДТП, фототаблицю та вилучено елементи осипу, скла, простирадло з плямами бурого кольору, боді-камеру, реєстратор, посвідчення водія Стрижа. (а.с. 82-85, 33-60).

Протоколами огляду місця події від 24.02.2017 року, в ході яких було оглянуто ділянку, яка прилягає до пішохідного переходу по вул. Чкалова, 31 у м. Харкові та місця з попереджувальними знаками 1.39 «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» біля будинку по вул. Чкалова, 31, з фото таблицею. (а.с. 100-113 т.2).

За даними КП «Харків-сигнал» від 21.03.2017 року по вул. Чкалова в м. Харкові від буд. №35 до буд. № 31 дорожні знаки 5.35.1 (2 шт) та 5.35.2 (2 шт) «Пішохідний перехід» були встановлені 18.11.2003 р., заміна знаків проведена 20.12.2016р. Дорожні знаки 1.39 (2 шт) «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)» були встановлені 16.07.2012 р. (а.с. 87 т.2).

Згідно відповіді КП «Міськсвітло» ХМР від 10.03.2017 року зовнішнє освітлення 24.02.2017 року у період часу з 01.00 до 05.00 год. не працювало. (а.с. 90 т.2).

За відповіддю Науково-дослідного інституту астрономії від 15.03.2017 року на запит щодо ступеня природної освітленості під час ДТП 24.02.2017 року о 03-20 год. повідомило, що в цей час освітлення було нічним. (а.с. 94 т.2)

Згідно відповіді Харківського регіонального центру з гідрометеорології від 15.03.2017 року, 24.02.2017 року за даними метеостанції Харків (Основа), спостереження якої розповсюджуються на вул. Чкалова близько 03-00 год. спостерігалась мінлива хмарність, опадів не було, явищ, погіршуючи видимість не було, температура повітря 0 градусів Цельсія. (а.с. 92 т.2).

Даними в протоколі огляду транспортного засобу від 24.02.2017 року, в якому було зафіксовані пошкодження автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 : лобового скла зправа, стійки правої, зафіксовано наявність в салоні автомобіля скла, пошкоджено частину проблискового маячку. (а.с. 95-99 т.2).

Даними щодо треків автопатрулів 0205,0208,0803 24.02.2017 року з 02-50 до 03-50 год. та повідомленням Департаменту інформаційної підтримки та координації поліції «102», про відсутність інформації щодо треків автопатруля 0251, в якому знаходився Стриж. (а.с. 129-142 т.2)

Висновком судової автотехнічної експертизи №2796 від 26.04.2017 року про те, що на момент експертного огляду та до моменту ДТП рульове керування, гальмівна система, ходова частина та системи освітлення автомобіля Тойота приус д.р.н. НОМЕР_3 знаходились в працездатному стані та виконували свої основні функції. (а.с. 148-155 т.2).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №2795 від 15.08.2017 року ринкова вартість автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 24.02.2017 року становить 580916,78 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 29831,62 грн., величина матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження автомобіля на 24.02.2017 року становить 22060,79 грн., ремонт автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 технічно можливий та економічно доцільний.(а.с. 159-170 т.2).

Даними у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.07.2017року за участі ОСОБА_12 , в ході якого останній показав та розказав обставини ДТП 24.02.20217 року. (а.с. 171-173 т.2).

Даними у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.07.2017 року за участі свідка ОСОБА_22 , в ході якого останній показав та розказав обставини ДТП 24.02.20217 року. (а.с. 174-179 т.2).

Даними у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.07.2017 року та від 27.07.2017 року за участі ОСОБА_10 , в ході якого останній показав та розказав обставини ДТП 24.02.20217 року. (а.с. 180-187 т.2).

Даними у висновку судово-медичної експертизи № 276-А/17 від 27.03.2017 року, за якими за подією 24.02.2017 року у ОСОБА_10 мали наступні ушкодження: травма голови: важка черепно-мозкова травма із забоєм мозолистого тіла головного мозку, субдуральними гідромами на рівні лобових ділянок, що супроводжувалася комою та лівобічним геміпарезом та плегією, когнітивними порушеннями; множинні забійні та різані рани обличчя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, (п. 2.1.3. «в», «0» Правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень».); шиї: дві різані рани по передній поверхні шиї без ушкодження великих судин - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, (п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"); кінцівок: синець тильної поверхні правої кисті - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. (п. 2.3.5., п. 2.3.2. «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень".). Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмета), індивідуальні особливості травматичної поверхні яких в перерахованих ушкодженнях не відобразилися, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної події і могли утворитися при зіткненні транспортного засобу, що рухається з пішоходом, в строк 24.02.2017 р. Перераховані ушкодження, які мали місце у ОСОБА_10 не могли утворитися при падінні з висоти росту на дорожнє покриття (асфальт) без контакту із транспортним засобом. Під час вступу до стаціонару в крові ОСОБА_10 знайдений етиловий спирт у кількості 1,956%, що відповідає алкогольному сп*янінню середнього ступеня. (а.с. 196- 197 т.2)
Даними у висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2797/12349 від 31.07.2017 року, за яким місце наїзду та положення автомобіля Тойота в момент наїзду було від правого краю проїзної частини на відстані біля 2.5 м. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Prius ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 3.1, 12.2, 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України. Оцінка дій пішохода ОСОБА_10 не потребує застосування спеціальних технічних знань та питання: «Як повинен був діяти ОСОБА_10 в даній дррожньо-транспортній ситуації?», - і може бути вирішено слідчим самостійно, виходячи із вимог п. 4.14 а), б) Правил дорожнього руху України. (а.с. 195-207 т.2).

Даними у висновку автотехнічної експертизи, експертизи відео, звукозапису та фототехнічної експертизи №3573/3574/3575 від 31.07.2017 року, за яким в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. З.1, 12.2, 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України.Якщо водій автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 не виконував невідкладні службові завдання, то він крім наведеного, повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього України.В даній дорожній обстановці водій автомобіля ОСОБА_12 рухався без перевищення швидкості за умовами видимості елементів проїзної частини дороги та його швидкість руху перед дорожньо-транспортною пригодою відповідала вимогам п.12.2. Правил дорожнього руху України.Час, необхідний для зупинки автомобіля Тойота Приус при швидкості автомобіля 90 км/год в даних дорожніх умовах складає 0,4 м. Відстань, яку міг би додатково подолати пішохід ОСОБА_10 у випадку своєчасного застосування екстреного гальмування водієм ОСОБА_12 при швидкості його руху 90 км/год, складає 0,4 м.Якщо водій автомобіля ОСОБА_12 виконувавневідкладне службове завдання, то в даній дорожньо-транспортній ситуації у випадку своєчасного застосування екстреного гальмування водієм ОСОБА_12 пішохід ОСОБА_10 , з технічної точки зору, не встигне покинути смугу руху автомобіля Тойота Приус. Якщо водій автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 виконувавневідкладне службове завдання, то й даній дорожньо-транспортній ситуаціїводій автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 не мав технічної можливостуникнути наїзду на пішохода Бекешу шляхом виконання вимог п.п. 3.1., 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились би, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Несправності, які б впливали на відсутність технічної можливості у водія ОСОБА_12 попередити наїзд на пішоході ОСОБА_10 при швидкості руху 90... 100 км/год відсутні. Якщо водій автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 не виконував невідкладне службове завдання, то в даній дорожній ситуації, при русі з максимально дозволеною швидкістю в населених пунктах 60 км/год, він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_10 з моменту виникнення небезпеки для подальшого руху шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України. Для цього у водія ОСОБА_12 були відсутні перешкоди технічного характеру. Якщо водій автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 не виконував невідкладне службове завдання, то в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Тойота Приус ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.п. 12.3. 12.4, 12.9 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішохода ОСОБА_10 не потребує застосуванні спеціальних технічних знань та питання: «З урахуванням наданих відеозаписів, як повинен був діяти пішохід ОСОБА_10 в даній дорожньо- транспортній ситуації, якщо він до наїзду вже зробив 3 кроки, пройшовши більше 2 м по пішохідному переходу?», - може бути вирішено слідчим самостійно, виходячи із вимог п.п. 4.7, 4.8, 4.14 Правил дорожнього руху України. (а.с. 1-41 т.3).
Згідно висновку експерта №149-МК/17 від 14.07.2017 року, на представлених предметах одягу і взуття ОСОБА_10 виявлені наступні пошкодження: куртки- наскрізні пошкодження лицьового шару тканини Т-подібної форми правій полі, в верхньому відділі, з нерівними, клаптевими краями і закругленими кінцями, місцями з утворенням дефектів слід вважати розривами, що утворилися внаслідок перерозтягнення ниток ткацького плетіння при зачепленні за виступаючі загострені краї тупих твердих предметів під час динамічного контакту; - ділянка вираженої потертості і протертості тканини на передній поверхні правого рукава, в верхньому відділі, з нерівними, місцями клаптевими краями і закругленими кінцями, з утворенням дефектів неправильної трикутної форми слід вважати розривами, що утворилися внаслідок динамічного контакту (тертя) о нерівну поверхню тупого твердого предмета; - множинні згруповані пошкодження лицьового шару тканини, що складаються з потертостей, протерті і складчастого загладжування тканини і наскрізного лінії розриву тканини на зовнішній бічній поверхні правого рукава, в нижньому відділі: утворилися внаслідок динамічного контакту (тертя) про нерівну поверхню тупого твердого предмета; - множинні хаотично розташовані наскрізні розриви лицьового шару тканини дугоподібної і лінійної форм, переважно з нерівними, місцями клаптевими краями і закругленими кінцями на лівій полі, в верхньому відділі, і пов`язаною з нею суміжній галузі лівої бокової поверхні капюшона, що утворилися внаслідок перерозтягнення ниток ткацького плетення, в тому числі і при зачепленні за виступаючі загострені краї твердих предметів під час динамічного контакту; - наскрізні колото-різані ушкодження лицьового шару тканини прямолінійної, щілинної форми на лівій бічній поверхні капюшона, з відносно рівними краями і гострокутними кінцями, різноспрямованої орієнтації, що утворилися в результаті впливу предметів, які мають колючо-ріжучі властивості. Такими предметами, в умовах транспортної пригоди могли бути осколки битого скла. На представлених на експертизу брюках спортивних і туфлях кросових Бекеші будь - яких свіжих механічних пошкоджень, крім слідів побутового зносу, в тому і на слідових поверхнях підошов, не виявлено. Встановлені пошкодження на куртці ОСОБА_10 могли утворитися в умовах транспортної пригода при взаємодії автомобіля, що рухався з пішоходом, в даному конкретному випадку, висловитися виразно рухався або стояв пішохід ОСОБА_18 в момент первинного контакту з транспортним засобом, що рухався, тільки лише на підставі експертизи одягу і взуття, не представляється можливим. Будь-яких специфічних ушкоджень, які могли б бути утворені в результаті взаємодії конкретного виду транспортного засобу на одязі ОСОБА_10 не виявлено. На представлених на експертизу предметах одягу ОСОБА_10 будь- яких включень (часток металу, скла, деревини, лако-фарбових речовин і т.п.), в тому числі частинок «люстри» проблискового маячка автомобіля «Тойота Приус» 113540 не виявлено. Не виключено, що група ушкоджень на лівій полі, в верхньому відділі могла утворитися при взаємодії з «люстрою» проблискового маячка автомобіля «Тойота ПРиус» д.р.н. НОМЕР_1 . (а.с. 250-254 т.3).

Даними у висновку комісійної судово-медичної експертизи №168/КЕ/5560/2017 від 02.08.2017 року, за якими у Бекеши ДО., внаслідок дорожньо- транспортної пригоди від 24.02.2017, мали місце: закрита черепно-мозкова травма у формі забою мозку важкого ступеню із забоєм мозолистого тіла, з субдуральними гадромами, субдуральним крововиливом, що супроводжувалася комою та лівобічним парезом та когнітивними порушеннями та наявністю множинних забійних та різаних ран на обличчі; різані рани на передній поверхні шиї; синець на тильній поверхні правої кисті. Згідно об`єктивного огляду, у постраждалого ОСОБА_10 мають місце стійкі наслідки отриманої важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді значних порушень координації, і підвищення тонуса м`язів та зниження сили в кінцівках, зниження інтелекту, послаблення пам*яті, що визначаються у вигляді синдрому центрального геміпарезу ліворуч, атакгичного синдрому, бульбарно-псевдобульбарного синдрому, синдрому конгитивних порушень. Відповідно до ст. 2 в) Інструкції Міністерства фінансів №2 від 08.01.1986 «Про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи», вказані стійкі наслідки перенесеної черепно- мозкової травми у Д.О. Бекеши становлять 60% стійкої втрати загальної працездатності, і згідно п. 2.1.1.г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р, відноситься до тілесних ушкоджень за критерієм стійкої втрати працездатності не менше чим на третину. Різані рани на передній поверхні шиї у постраждалого відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3. цих «Правил...», на тильній поверхні правої кисті легке тілесне ушкодження (згідно п.2.3.5. Правил...». Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися, та явилися наслідком наїзду легкового автомобіля на пішохода.

В даному випадку мав місце правосторонній тангеційний (боковий) наїзд правою боковою частиною автомобілі «Тойота Пріус» на пішохода, що в момент первинного контакту розташовувався у вертикальному чи близькому до нього положенні та був обернений лівою передньо-бічною поверхнею тіла до автомобіля, що рухався. Внаслідок первинного контакту на автомобілі, в районі передньої правої стійки кузова, утворилися нашарування чорного кольору. На тілі ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що утворилися від первинного контакту з автомобілем, у медичній документації не зафіксовано. У подальшому відбулося падіння тіла ОСОБА_10 на автомобіль, з послідуючим контактом голови з правою частиною переднього вітрового скла та наступним переміщенням вздовж автомобіля. Внаслідок цього на автомобілі утворилися ушкодження правої частини переднього вітрового скла у вигляді тріщин та відбулося руйнування правої частини синього проблискового маячка, а на тілі пішохода виникли: закрита черепно-мозкова травма, різані рани на шиї та синець на тильній поверхні правої кисті. Потім відбулося падіння тіла з автомобіля на покриття дороги. Тілесні ушкодження, що могли виникнути внаслідок контакту пішохода з дорогою, на тілі постраждалого, у медичній документації не зафіксовані. В ході експертних досліджень проводилося натурне моделювання механізму наїзду автомобіля «Тойота Пріус» д.р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 .

Характер утворення ушкоджень у вигляді вм`ятин на правій частині переднього вітрового скла та вм`ятини на правій передній стійці кузова автомобіля «Тойота-Пріус» р.н. НОМЕР_1 вказують на те, що вони утворилися при динамічному контакті з об`єктом, який мав виступаючі тверді частини. Тріщини утворились від контакту зі стороннім об*єктом. Нашарування речовини чорного кольору на правій передній стійці кузова автомобіля «Тойота-Пріус» р.н. НОМЕР_1 виникли при динамічному контакті з об`єктом, який мав меншу твердість ніж слідосприймаючі поверхні на яких відбилися нашарування. Враховуючи відсутність пошкоджень на передній частині автомобіля «Тойота-Пріус» р.н. НОМЕР_4 , слід прийти до висновку, що контактування автомобіля зі сторонніми об`єктами мало ковзаючий характер. Руйнування синього проблискового маячка відбулося при динамічному контакті його зі стороннім об`єктом. За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку, місце наїзду та розташування автомобіля «Тойота-Пріус» р.н. НОМЕР_1 в момент наїзду від правої межі проїзної частини дороги було на відстані не менше ніж 2.5м.(а.с. 56-84 т. 3)

Даними в протоколі огляду від 04.03.2017 року відеозаписів подій 24.02.2017 року.

( а.с. 70-118 т.3).

Даними в протоколі огляду від 04.04.2017 року відеозаписів подій 24.02.2017 року.

( а.с. 126-130 т.3).

Даними в протоколі огляду від 18.03.2017 року відеозаписів подій 24.02.2017 року. (а.с. 148-161 т.4).

Відомостями з КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарнія швидкої та невідкладної медичної допомоги» від 24.02.2017 року щодо доставлення ОСОБА_10 до лікарні о 03-55 год. бригадою екстреної допомоги 203 з адреси: м. Харків, вул. Чкалова, стан пацієнта тяжкий. Картою виїзду швидкої медичної допомоги від 24.02.2017 року. (а.с. 102-105 т.4).

Відомостями з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові від 03.03.2017 року щодо надання інформації з планшетів працівників Управління в «102» з 01-00 24.02.2017 по 08-00 24.02.2017, де відсутня інформація про отримання та направлення повідомлень щодо виконання невідкладного службового завдання екіпажем НОМЕР_2 , у складі якого перебував ОСОБА_12 під час несіння служби 24.02.2017 року. (а.с. 123-125 т.4)

Відомостями про наряди по роті № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Харкові з 23.02.2017 по 24.02.2017, де зазначено про склад екіпажу 251: Дикий, Стриж (а.с. 134-140 т.4)

Наказом № 115о/с від 07.11.2015 року про присвоєння ОСОБА_12 спеціального звання лейтенант поліції, витягом з послужного списку ОСОБА_12 про службу у Національній поліції України на посаді інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції з 07.11.2015 року по теперішній час. За час проходження служби не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз (Усне зауваження 21.03.2017)

Функціональними обов*язками інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_12 , затверджених наказом від 05.01.2016 року, в яких також міститься п. 12)- під час керування патрульним автомобілем бути прикладом для інших учасників дорожнього руху в частині дотримання ПДР.

Таким чином, судом у повній мірі виконано законну вимогу та особисто досліджено в судовому засіданні всі зібрані у кримінальному провадженні докази, надані на дослідження в суді.

Суд вважає, що вказані докази поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення Правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких доказів у підтвердження невинуватості ОСОБА_12 самим обвинуваченим, так і його захисниками суду надані не було.

З огляду на встановлені судом обставини, суд прийшов до переконання, що сторона обвинувачення довела перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення ч.2 ст. 286 КК України.

З приводу заперечень сторони захисту щодо провини обвинуваченого у скоєному, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначено положеннями Закону України від 30.06.1993 р. №3353-XII «Про дорожній рух».

Положеннями ст. 14 цього Закону передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів (ч. 1).

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин (ч. 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на: безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху; вивчення норм і правил дорожнього руху; своєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою; отримання від гідрометеорологічних, дорожніх, комунальних та інших організацій, а також відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України інформації про умови дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР). Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.п. 15,1.7 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством, що передбачено в п.1.9 Правил дорожного руху.

Вирішуючи питання про доведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у діях ОСОБА_12 , суд виходить з підвищеної суспільної небезпечності порушення безпеки дорожнього руху та необхідності дотримання Правил дорожнього руху всіма учасниками дорожного руху.

Кваліфікуючи порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, за об`єктивною стороною, необхідно враховувати, що вона включає три обов`язкові ознаки: 1) порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; 2) наслідки у виді заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень (ч. 1), тяжких тілесних ушкоджень або смерть потерпілого (ч. 2), спричинення загибелі кількох осіб (ч. 3); 3) причиновий зв`язок між порушенням правилам безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і настанням наслідків, зазначених у диспозиції статті. При встановленні причинового зв`язку необхідно враховувати дії (бездіяльність) не тільки особи, що керує транспортним засобом, але і неналежне поводження інших учасників руху, що може виключати кримінальну відповідальність водія чи її пом`якшити.

Кваліфікуючі дії ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України стороною обвинувачення у обвинувальному акті вказано, що той, обіймаючи посаду інспектора патрульної поліції в місті Харкові, керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius», не виконуючи невідкладного службового завдання, рухаючись по вулиці Чкалова в м.Харкові, із швидкістю не менше 90 км/год, у зоні дії дорожнього знаку 1.39 «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», без увімкненого спеціального звукового сигналу, на нерегульованому пішохідному переході, виділеного дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який отримав внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.91 КПК України), покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Судовий розгляд, згідно положень ст.337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Провівши повний судових розгляд, суд погоджується з даним обвинуваченням та зазначає, що дані обставини інкримінованого ОСОБА_12 обвинувачення підтверджуються всіма дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями самого обвинуваченого та свідків щодо швидкості руху ( з 80 до 90 км/год) та відсутність спеціального звукового сигналу в зоні дії дорожних знаків 1.39 «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», висновками експертиз щодо наявності технічної можливості попередити наїзд на пішохода з моменту виникнення небезпеки для подальшого руху шляхом виконання ОСОБА_12 вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України і для цього у водія ОСОБА_12 були відсутні перешкоди технічного характеру, і дії водія Стриж знаходилися з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Дані висновки комісійної автотехнічної експертизи не спросовані будь-якими належними та допустими доказами в суді.
При цьому, суд зазначає, що посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_12 під час ДТП 24.02.2017 року о 03.27 год. виконував невідкладне службове завдання, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується дослідженими доказами, оскільки під час служби патрульний завжди виконує службові завдання, а його невідкладність вирішується відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Посадових обов*язків поліцейського патрульної поліції.

В даному випадку, не вбачається невідкладності вирішення службового завдання 24.02.2017 року саме під час ДТП о 03.27, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді травми потерпілого, екіпажем патрульної поліції, у складі якого був ОСОБА_12 щодо блокування вулиць відносно особи, яка порушила ПДР України шляхом проїзду на заборонений сигнал світлофору, та приїзду для цього за власним рішенням екіпажу патрульної поліції зі ОСОБА_12 з центру міста Харкова до району Салтівки, який знаходиться на окраїні міста, перевищенні дозволеної у місті швидкості та за наявністю повідомленої інформації за декілька хвилин до ДТП, що автомобіль, якого блокували, зник з поля зору і місце знаходження його невідомо, при цьому, враховуючи і співмірність дотримання вимог щодо безпеки руху та попередження правопорушень іншими учасниками дорожнього руху.

Така позиція суду підтверджується всіма дослідженими доказами по справі, в тому числі і відомостями по радіозв*язку патрульної поліції щодо відсутностей відомостей про особу, яку блокували, оскільки він зник із зору поліцейських на момент ДТП, поясненнями свідків та обвинуваченого, що в такому випадку всі екіпажі зупиняють переслідування та роз*їзджаються, відсутність звукового сигналу саме на автомобілі, яким керував ОСОБА_12 , і всі ці обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Також, суд враховує, що посилання Департаменту патрульної поліції в листах щодо виконання патрульним ОСОБА_12 невідкладного службового завдання під час ДТП 24.02.2017 року ніякими належними та допустимим доказами документально не підтверджено, в тому числі і проведеним службовим розслідуванням.

Так, суд зазначає, що дійсно положеннями п. 3.1 ПДР (в ред. станом на момент ДТП 24.02.2017) визначено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Однак, суд звертає увагу всіх учасників на те, що дані вимоги п. 3.1. ПДР, навіть при виконання невідкладних службових завдань передбачають лише можливість відступу від вимог ПДР, однак з обов*язковістю забезпечення безпеки дорожнього руху під час керування будь-якими транспортними засобами, в тому числі в зоні дії знаків «Пішохідний перехід», «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», і особливо особою, яка за своїми функціональними обов*язками (п.п. 2.1,2.4 Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції) повинна забезпечувати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, його безпеки, бути прикладом для інших учасників дорожнього руху в частині дотримання ПДР.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Аналіз вищенаведених показів, та досліджених письмових доказів у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні водієм ОСОБА_12 п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом, що є в причинному зв*язку з ДТП та наслідками, що настали у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України у судовому засіданні доведена повністю.
Позицію обвинуваченого щодо заперечення своєї провини у порушенні ПДР України та наслідків, що настали, із відповідальністю за ч.2 ст. 286 КК України суд розцінює як бажання уникнути покарання за вчинений злочин.
Доводи обвинуваченого про те, що потерпілий також порушив вимоги ПДР України, оскільки вийшов на проїжджу частину на пішохідному переходу, за наявності автомобіля, який наближається на великій швидкості, враховано при вирішенні даної справи та суд зазначає, що порушення пішоходом правил дорожнього руху не звільняє водія від обов`язку вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди ( правова позиція ВС/ККС у справі № 753/10028/18 від 05.08.2020) та суд зазначає, що порушення ОСОБА_10 ПДР України не є обставиною, яка виключає відповідальність обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України за наявністю технічної можливості уникнути зіткнення, а може лише свідчити про ступень провини кожного з учасників дорожнього руху в ДТП, наявність пом*якшуючих чи обтяжуючих провину обставин та наявність обставин, які мають значення при вирішенні питання відшкодування шкоди.
В судовому засіданні не спростовано ніким з учасників, в тому числі і обвинуваченим, технічної можливості запобігти ДТП шляхом виконання вимог ПДР України, відсутність технічної перешкоди для цього, наявністю у потерпілого ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень від ДТП 24.02.2017 року, винним в якому є ОСОБА_12 та відсутність вибачень ї відшкодувань з боку обвинуваченого на користь потепілого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання за ч.2 ст. 286 КК України суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, ставлення особи, що є обвинуваченим до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання повинно бути справедливим, співмірним, адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, який за вимогами ст. 12 КК України є тяжким злочином, з наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, який став інвалідом після ДТП, враховує дані про особу обвинуваченого, який під час ДТП був патрульним поліцейським, характеристику з місця служби, відношення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, відсутність добровільного відшкодування шкоди потерпілому або іншим позивачам, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання в межах санкції статті, що інкриміновано обвинуваченому.

Вивченням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_12 , 1993 р.н. та дані, які надані суду, встановлено, що ОСОБА_12 раніше не судимий, з 2015 року працює на посаді інспектора роті № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання лейтенената поліції, за місцем служби командиром 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові характеризується позитивно, однак у 2017 році йому було оголошено «усне зауваження» згідно Наказу Департаменту патрульної поліції №500 від 21.03.2017 року, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має вищу освіту, зареєстрований та проживає в м. Харкові, де характеризується задовільно. Інших даних по особі обвинуваченого суду під час розгляду справи не представлено.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.02.2017 року ОСОБА_12 під час проведення огляду о 09-20 год. 24.02.2017 року не перебував у стані сп*яніння.

Обставин, які згідно з положеннями ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_12 , суд не вбачає.

При цьому, суд зазначає, що обвинувачений не вибачився перед потерпілим, добровільно будь-якої допомоги на лікування не надавав.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, врахувавши характер, обставини ДТП та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, наслідки у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, позицію потерпілого щодо призначення покарання у вигляді позбавлення волі, всі представлені суду дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Також, суд зазначає, що підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України та ст.69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбуття покарання із випробуванням, або застосування більш м`якого покарання немає, згідно вимог КПК України.

І саме такий вид покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП, даних про те, що було вчинено правопорушення проти безпеки руху, з тяжкими наслідками, та враховуючи призначене судом покарання.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

При вирішенні питання строку покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає за необхідне не призначати максимального строку покарання за даною статтею, враховуючи дані по особі обвинуваченого і дане рішення суду буде відповідати принципам законності, зазначених у рішеннях Європейського суду з прав людини, мети покарання, встановленій у ст. 50 КК України, принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

З приводу цивільних позовів про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В даній кримінальній справі заявлені наступні цивільні позови:

1.Прокурора Харківської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Харківської міської ради (Депаратменту бюджету і фінансів) до ОСОБА_12 про стягнення грошових коштів в сумі 22560,03 грн., витрачених КЗОЗ «ХМКЛШНМД» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_10 .

2.Прокурора Харківської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров*я» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_12 про стягнення грошових коштів в сумі 6475,21 грн., витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_10 .

3.Депаратменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 29831,62 грн. у зв*язку з пошкодженням під час ДТП 24.02.2017 року службового автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

4.ОСОБА_10 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрачених коштів та купівлію препаратів на лікування в розмірі 110000 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. та витрат на правову допомогу 30000 грн.

Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Виходячи із положень п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв*язку з виконанням своїх трудових (службових) обов*язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до 1191 ЦК.
На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров*ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2013 року № 6-108цс13 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2018 року № 534/872/16-ц.
Вирішуючи питання цивільних позовних вимог, які заявлені в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про задоволення позовів прокурора Харківської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Харківської міської ради (Депаратменту бюджету і фінансів) та в інтересах Держави в особі Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров*я» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_12 про стягнення коштів в сумі 22560,03 грн., витрачених КЗОЗ «ХМКЛШНМД» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_10 та 6475,21 грн., витрачених на лікування потерпілого, оскільки дані вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, підтверджуються належними доказами у формі розрахунків фактичних витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_10 у відділенні анестезіології для інтенсивної терапії хворих нейрохірургічного відділення КЗОЗ «ХМКЛШНМД» у період з 24.02.2017 по 07.04.2017 року та довідкою від 11.08.2017 року про витрати на перебування та лікування ОСОБА_10 у стаціонарі Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров*я» ПАТ «Українська залізниця».

Також, на підставі вимог ст. 1166 ЦК України підлягають задоволенню вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 29831,62 грн. у зв*язку з пошкодженням під час ДТП 24.02.2017 року службового автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки дані вимоги підтверджені матеріалами справи, а саме висновком судової автотоварознавчої експертизи № 2795 від 15.08.2017 року і доказів на спростування даного розміру шкоди суду не надано.

При вирішення питання щодо відшкодувань за позовом на користь потерпілого ОСОБА_10 , судом враховується, що внаслідок ДТП, яке сталося 24.02.2017 року за провини обвинуваченого ОСОБА_12 , який на момент ДТП працював на посаді інспектора роті № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_10 ,1992 р.н. отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких став інвалідом, протягом тривалого часу перебував на лікуванні у відділені анестезіології для інтенсивної терапії хворих нейрохірургічного відділення КЗОЗ «ХМКЛШНМД».

За таких обставин, та враховуючі надання належних та допустимих доказів щодо витрачених грошових коштів на лікування та придбання препаратів ОСОБА_10 після ДТП у розмірі 110000 грн. суд задовольняє дані вимоги, вважаючи їх обгрунтованими та доведеними в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини події ДТП, яка сталася з провини обвинуваченого та враховуючи, що потерпілий також порушив ПДР України, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті ДТП потерпілому завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, що спричинило для нього фізичні та моральні страждання, лікування та інвалідність.
Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково на суму 200000 грн., і саме таку суму моральної шкоди на користь потерпілого суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд задовольняє дані вимоги частково, виходячи із того, що позовні вимоги задоволені частково, а тому пропорційно до задовольної частини, суд стягує у відшкодування витрат суму в розмірі 8400 грн.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_12 на користь держави підтверджені процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 29620 грн.

Питання скасування арештів, які були накладені ухвалою слідчого судді підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

З приводу запобіжного заходу, суд зазначає, що під час судового розгляду клопотань сторони обвинувачення з приводу обрання ОСОБА_12 будь-якого запобіжного заходу до суду не надходило, а тому дане питання судом під час ухвалення вироку не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

Ухвалив:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_12 рахувати з моменту фактичного відбування призначеного судом покарання, після набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі (особисті речі ОСОБА_10 ) повернути потерпілому ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі (лазерні диски) залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази (автомобіль «Toyota Prius» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , нагрудний відео реєстратор ХАО/1888, реєстратор НОМЕР_5 , службове посвідчення ХКП №000040) повернути Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2017 року, після набрання вироком законної сили.

Речові докази (простирадло, елементи осипу, осколки скла) знащити, після набрання вироком законної сили.

Посвідчення водія № НОМЕР_6 повернути власникові, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2017 року, після набрання вироком законної сили.

Стягнути зі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 29620 грн.

Стягнути зі ОСОБА_12 на користь Держави в особі Харківської міської ради грошові кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 від кримінального правопорушення в розмірі 22560,03 грн.

Стягнути зі ОСОБА_12 на користь Держави в особі Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров*я» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 від кримінального правопорушення в розмірі 6475,21 грн.

Стягнути зі ОСОБА_12 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 29831,62 грн. грн.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди, витраченої на лікування суму в розмірі 110000 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 200000 грн.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_10 у відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно від задоволеної частини суму в розмірі 8400 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційного скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - ОСОБА_1