Провадження № 11-кп/811/925/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0001104 від 03 серпня 2020 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2021 року, -

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі у кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 2 серпня 2020 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Личаківській у м. Львові в напрямку центральної частини міста, грубо порушив вимоги розділу 18 п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток тазу, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним через істотне порушення норм процесуального закону та невідповідність призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Наголошує, що під час судового розгляду йому не було належним чином роз`яснено наслідків так званого скороченого судового розгляду, без дослідження усіх зібраних по справі доказів.
Крім цього, досудове слідство та судовий розгляд проходив без участі захисника обвинуваченого, чим було порушено право на захист.
В судове засідання обвинувачений не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце його проведення, з урахуванням наведеного та положень ч. 4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора та потерпілого, які заперечили подану апеляційну скаргу, просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.
Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку, що вбачається з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 12.04.2021 р.
При цьому, у згаданому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , зазначив, що він вину визнає, захисник йому не потрібен.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, в даному випадку суд використав виважений підхід під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. Так, суд першої інстанції підставно врахував посткримінальну поведінку обвинуваченого, невідшкодування заподіяної шкоди, позицію прокурора та потерпілої, які просили позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами, наслідки вчиненого обвинуваченим злочину у вигляді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень та строк реабілітації останньої (оскільки потерпіла тривалий час прибувала до суду, ходячи за допомогою милиць), грубого порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, необхідності попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень в майбутньому, відтак суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити додаткове покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавленням права керування транспортними засобами.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4