Справа №293/2570/21
Провадження № 1-кп/293/190/2022
УХВАЛА
18 лютого 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001730 від 26.09.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с Івановичі Червоноармійського району Житомирської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Черняхівський районним судом Житомирської області розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинуваченій ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, яка перебуває в умовах утримання СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

В судовому засіданні прокурор просила продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, про що подала відповідне клопотання, мотивуючи тим, що ризики, які були при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої. Просив обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, про що подав відповідне клопотання, мотивуючи тим, що ризики, зазначені прокурором, відсутні та не підтверджені доказами.

Обвинувачена просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечив щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченій на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зазначає наступне.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 обвинуваченій ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.02.2022.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченої, нестійкі соціальні зв`язки, характеристику за місцем проживання.

Наявні у матеріалах клопотання докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілого, а також на свідків, які ще не допитувались судом та яким відомі обставини вчинення нею злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 .

Безпідставними є доводи захисника про недоведеність ризику впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, суд враховує, що обвинуваченій відоме місце проживання, як потерпілого, з яким вони є сусідами, так і свідків в даному кримінальному провадженні, мешканців одного села, а тому й, в такому випадку, можливості обвинуваченої незаконно впливати на них.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченої перебувати в СІЗО суду не надано.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти існуючим ризикам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченій, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченої та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу, існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк, що не перевищує два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» відносно ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до 17.04.2022, включно.

В задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_8