Номер провадження: 11-кп/813/356/22
Номер справи місцевого суду: 946/6757/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0001308 від 18.06.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2021 року, стосовно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кислиця, Ізмаїльського району, Одеської області, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислюється з 18.06.2019 року.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 18.06.2019 року, 02 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння смерті останньому, за допомогою дерев`яної палиці, кулаками обох рук та ногами, наніс не менше 30 ударів в область голови, тулуба та рук потерпілого, у результаті чого спричинив ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: рани №1, 2 в тім`яній області справа, розташована на 8 см від правої вушної раковини та на 2 см від правої брові; рана №3 відходить від заднього кінця рани №1 ліворуч на 1 см; рани №4, 5, 6, 7 у центрі тім`яної області; рани №8, 9 у центрі лобно-тім`яній області на лінії росту волосся; рана №10 у лівій тім`яній області в 9 см від лівої вушної раковини; рани №11, 12 у центрі потилично-тім`яної області; рани №13, 14 у тім`яно-скроневій області в 6 см від лівої вушної раковини; рана №15 у потиличній області; рани №16, 17 у потиличній області справа в 7 см від правої вушної раковини; рана №18 у лобній області зліва в 2 см від зовнішнього краю лівої брові; рана №19 у лобній області справа у середній третині правої брові; рана №20 у правій виличній області; рана №21 на спинці носу зліва; рана №22 на тильній поверхні основної фаланги 4-го пальця правої кисті; садно на тильній поверхні основної фаланги 4-го пальця правої кисті; синець на верхній та нижній повіці правого ока; синець на верхній та нижній повіці лівого ока; синець на правому плечовому суглобі; синець на зовнішній поверхні правого плеча у верхній та середній третині; синець на задній поверхні правого передпліччя в середній та нижній третині; синець на тильній поверхні правої кисті; синець на зовнішній поверхні лівого плечового суглоба; синець на зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині; синець на задній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу; перелом кісток носу (зі зміщенням відламків); травматичний вивих (патологічне зміщення) кісток правого плеча; перелом кісток лівого передпліччя в нижній третині; крововиливи в м`які тканини голови; перелом кісток скроні черепа; вогнищеві крововиливи в оболонках великих півкуль головного мозку, периваскулярні та дрібно вогнищеві крововиливи у речовині мозку, крововиливи в м`яких тканинах, набряк тканини головного мозку.
Смерть ОСОБА_10 , знаходиться у прямому причинному зв`язку з виявленими множинними травмами голови на що вказує: вогнищеві крововиливи в оболонках великих півкуль головного мозку; периваскулярні та дрібновогнищеві крововиливи у речовині мозку, крововиливи в м`яких тканинах, набряк тканини головного мозку; лінійний перелом кісток склепіння, перелом кісток лицьового черепа (перелом кісток носа), крововиливи в м`яких тканинах голови, забиті рани (рани №№ 1-22) голови, що призвели до розвитку травматичного набряку головного мозку і зумовило зупинку серцевої діяльності та дихання.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просили вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок. Апелянти посилаються на відсутність в матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованого йому злочину, а також стверджують про недопустимість як доказу слідчого експерименту, оскільки ОСОБА_9 себе обмовив під примусом працівники поліції, а тому показання надані ним під час слідчого експерименту не відповідають дійсності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що потерпіла його обмовила, а її показання під час судового розгляду містять протиріччя.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не визнав свою вину та зазначив, що він ОСОБА_10 не вбивав, визнав факт відвідування житла останнього, де бачив його побитим, однак нікому про це не розповів, допомоги йому не надав та покинув житло потерпілого. Під час судового розгляду, обвинувачений підтвердив відомості викладені в протоколі слідчого експерименту, відповідно до якого він розповів як наніс два удари по голові потерпілого, але одночасно заперечив правдивість своїх показань під час вказаної слідчої дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України.
Водночас, обвинувачений та його захисник, до суду апеляційної інстанції, а також під час апеляційного розгляду, клопотання про дослідження доказів не подавали, в тому числі щодо наявності розбіжностей у показаннях потерпілої, а лише висловили незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а тому апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляцій.

Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.
Так, в обґрунтування висновків про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції поклав аналіз показань потерпілої та свідка, а також письмових доказів, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_11 та експерта ОСОБА_12 ; протоколами огляду місця події від 18 червня 2019 року та 19 червня 2019 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_10 від 18 червня 2019 року; протоколом слідчого експерименту від 19 червня 2019 року за участю ОСОБА_9 ; висновком експертів-психіатрів №283 від 11 липня 2019 року ОСОБА_9 ; висновком експерта №298 від 16 липня 2019 року; висновком експерта №566-Д від 18 липня 2019 року; висновком експерта №297 від 23 липня 2019 року; висновком експерта №517 від 26 липня 2019 року; висновком експерта №32/261-2019 від 08 серпня 2019 року; висновком експерта №240 від 29 липня 2019 року; висновком експерта №321 від 09 серпня 2019 року; висновком експерта №322 від 09 серпня 2019 року; висновком експерта №323 від 09 серпня 2019 року; висновком експерта №324 від 09 серпня 2019 року; висновком експерта №605 від 30 серпня 2019 року; висновком експерта №589 від 05 вересня 2019 року; висновком експерта №606 від 05 вересня 2019 року.

Колегія суддів, враховує той факт, що в своїй апеляційній скарзі та під час виступу в суді апеляційної інстанції обвинувачений не ставив під сумнів правильність викладених у вироку показань потерпілої ОСОБА_11 , тим показанням, які остання надала під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також правильності відображення у вироку змісту письмових доказів, досліджених судом, а лише посилався на те, що потерпіла, на його думку змінювала покази під час розгляду у суді першої інстанції та обмовила його з приводу того, що бачила його у помешканні потерпілого.

Разом з тим, колегія суддів вважає вказані доводи обвинуваченого безпідставними, оскільки показання потерпілої стосовно факту перебування обвинуваченого ОСОБА_13 17.06.2019 року в будинку ОСОБА_10 не заперечує сам обвинувачений.

Таким чином, слід констатувати, що доводи обвинуваченого носять декларативний характер та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо доведеності його вини у вчиненні злочину.

Доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_9 обмовив себе під час проведення слідчого експерименту апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки вказана слідча дія була проведена 19.06.2019 року в присутності захисника, тобто задовго до отримання органом досудового розслідування висновку експерта №32/261-2019 від 08 серпня 2019 року, яким було встановлено механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , напрямок ударів в момент спричинення тілесних ушкоджень, характер і локалізація ушкоджень на тілі потерпілого. Наведене беззаперечно свідчить про те, що на момент проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 та його захисника, органу досудового розслідування не був відомий механізм нанесення тілесних ушкоджень, про які повідомив підозрюваний ОСОБА_9 під час проведення слідчої дії.

Більш того, експерт ОСОБА_12 був присутнім як під час огляду трупу, так і під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , був допитаний судом першої інстанції та зазначив, що ОСОБА_9 добровільно, без будь-якого примусу осіб, які приймали участь в проведенні слідчого експерименту, показав, як наніс тілесні ушкодження потерпілому після спільного вживання з останнім спиртних напоїв (а.п. 114-115).

Відповідно до журналу судового засідання, після допиту експерта ОСОБА_12 та огляду відеозапису слідчого експерименту, жодних зауважень, незгоди з показаннями експерта ОСОБА_12 , або зі змістом відеозапису слідчої дії, сторона захисту не заявляла, а навпаки, захисник заявив про відсутність необхідності у допиті понятих, які були присутні під час проведення слідчого експерименту.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під час судового розгляду справи у суді першої інстанції, обвинувачений та його захисник не повідомляли про здійснення будь-якого тиску на ОСОБА_9 під час досудового розслідування. Як свідчить журнал судового засідання та звукозапис фіксації судового процесу в суді першої інстанції, обвинувачений лише вказував, що не розуміє, чому обмовив себе під час проведення слідчого експерименту.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що право ОСОБА_9 на захист було забезпечено від початку досудового розслідування, з моменту затримання останнього, залученням захисника ОСОБА_8 , якому обвинувачений відводів не заявляв.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він себе обмовив на досудовому розслідування, зокрема під час проведення слідчого експерименту 19.06.2019 року, а тому суд першої інстанції безпідставно врахував його показання в яких він визнавав себе винним, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовується мотивувальною частиною оскарженого вироку.

Так, суд зазначив у вироку про невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини та виклав у вироку пояснення останнього під час судового розгляду.

Водночас, суд першої інстанції на законних підставах врахував відомості викладені в протоколі слідчого експерименту, оскільки вказана слідча дія є окремою процесуальною дією, яка була проведена з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події злочину. Тобто, покази ОСОБА_9 , як підозрюваного, надані ним під час досудового розслідування, судом першої інстанції не враховувались.

Апеляційний суд визнає неспроможною версію обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно того, що він, зайшовши до житла потерпілого ОСОБА_10 , знайшов останнього вже в непритомному стані з тілесними ушкодженнями, але відразу залишив помешкання, з посиланням на те, що така його поведінка була обумовлена тим, що він потрапив у критичну ситуацію, з огляду на таке.
Колегія суддів вважає, що будь-яка розумна та доросла людина, яка потрапила в описану обвинуваченим ситуацію, будучи непричетною до вчинення злочину, цілком логічно мала б надати потерпілому першу допомогу, покликати на допомогу інших осіб, або викликати швидку допомогу. Натомість, обвинувачений, знайшовши потерпілого та будучи непричетним до злочину (за його версією), медичної допомоги потерпілому не надав, на допомогу нікого не покликав, нікому не повідомив про даний факт, залишив місце події, а наступного дня пішов на роботу.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 не надав суду раціонального пояснення причині такої своєї поведінки, яка не відповідає логічній поведінці особи, яка б могла потрапити в аналогічну ситуацію. За таких обставин версія обвинуваченого щодо перебігу події визнається апеляційний судом неспроможною та розцінюється, як намагання обвинуваченого ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до особливо тяжких, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчинення, особу обвинуваченого, обставину, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді 9 років позбавлення волі, тобто майже в мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи положення ч.1 ст.404, ст. 409 КПК, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2021 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4