Справа №766/3011/17
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

09.12.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4

обвинувачених: ОСОБА_5

представника Служби у справах дітей: ОСОБА_6

під час відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003104 від 12.06.2016 (об`єднаного з кримінальними провадженнями під №0006486 від 20.11.2016, №0002010 від 06.06.2018, №0003808 від 20.10.2018, №0002837 від 08.12.2018, №0000029 від 04.01.2019, №0001336 від 24.04.2019, №0002028 від 22.06.2019 №0002902 від 03.09.2019, №0003555 від 28.10.2019, №0000588 від 03.08.2021)

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (суддя ОСОБА_1 ) з 20.02.2017 перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2021 обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений в розшук, проте 09.12.2021 місцеперебування останнього було встановлено і останній доставлений до суду.

Під час судового засідання Прокурор звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» щодо ОСОБА_5 , посилаючись на систематичні неявки останнього до суду та переховування, що свідчить про бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Крім того останній обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, за найбільш тяжке з яких передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років позбавлення волі. Просила врахувати, що ОСОБА_5 постійного місця роботи не має, як і не має міцних соціальних зв`язків, а тому єдиним запобіжним заходом, який зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку є саме тримання під вартою.

ОСОБА_5 та захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, запевнивши у відсутності підстав для ухилення від явки до суду, вважали достатнім обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, запевнивши у недопущенні порушень в майбутньому. У свою чергу ОСОБА_5 не зміг пояснити поважність причин неявки для участі в судових засіданнях або надати відповідні документи з цього приводу.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наступне.

Частиною ч. 1 ст. 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зокрема, ч. 2 ст. 184 КПК України регламентовано, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. У ході проведення судового засідання встановлено, що зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства стороною обвинувачення було дотримано.

При вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 1 ст. 177 та ч. 1 ст. 178 КПК, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані ст. 177 КПК. Зокрема, з ч. 1 ст. 177 КПК України випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні значної кількості кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, у тому числі у вчиненні тяжких злочинів, за один з яких передбачена відповідальність строком до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду (для участі в судові засідання не з`являвся, ухилявся від виконання ухвал суду про привід, був оголошений у розшук через систематичні неявки до суду), вчинити інше кримінальне правопорушення (на розгляді суду перебуває об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у вчиненні 18 епізодів протиправних дій), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; відсутність беззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема наявність утриманців, що є фактором, який спонукає до утримання від вчинення інших протиправних дій; наявність постійного місця роботи, що було б запорукою існування офіційних джерел доходів та запобіжником пошуку способів отримання незаконних доходів; ризик продовження чи повторення протиправної діяльності; судом також враховуються відомості, що характеризують особи обвинуваченого; вік та стан здоров`я, які не перешкоджають утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою суду надано не було.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 91 КПК України, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому ч. 1 ст. 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. На даний час з?ясування обставин справи та перевірка їх доказами хоча і не розпочато судом, проте направлені до суду обвинувальні акти свідчать про вагомість зібраних під час досудового розслідування доказів, які можуть свідчити про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому протиправних дій.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_5 неодноразово було застосовано примусовий привід через систематичне невиконання покладеного на нього обов`язку щодо явки до суду, а також останній був оголошений у розшук.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (справа №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження переховування ОСОБА_5 від суду та вчинення ним нових злочинів, з метою недопущення розумних строків розгляду кримінального провадження, перепоною для чого були неявки обвинуваченого до суду, клопотання прокурора слід задовольнити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 183 КПК України випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов?язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України).

Хоча під час вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і були встановлені обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, ОСОБА_5 значну частину інкримінованих кримінальних правопорушень вчинив у неповнолітньому віці, тому суд вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При вирішенні питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, якою розмір застави за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 обмежено від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2021 рік», яким зокрема встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Таким чином, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром двадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 49620 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до Херсонського міського суду Херсонської області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178, 183, 184, 194, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсона) зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» на строк 60 днів терміном до «06» лютого 2022 року.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Херсонській області.

(Одержувач коштів - ТУ ДСА України в Херсонській області; Код отримувача ; Банк отримувача ДКСУ, м. Київ (отримувач ТУ ДСА України в Херсонській області); Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача UA0001110).

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та покласти наступні обов?язки: прибувати за кожною вимогою до Херсонського міського суду Херсонської області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Якщо ОСОБА_5 не виконає покладені на нього обов?язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом 5 (п?яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Копію ухвали негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1