ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1581/19Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11-кп/817/262/21 Доповідач - ОСОБА_1
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/262/21 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 03.06.2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бережани Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яким призначено йому основне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 352 488 гривень 60 коп. на відшкодування моральної шкоди, 66 309 гривень 56 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, компенсацію додаткових витрат на постійний сторонній догляд потерпілого ОСОБА_12 , як інваліда І (першої) групи, в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача та компенсацію додаткових витрат на побутове обслуговування потерпілого ОСОБА_12 , як інваліда І групи, в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 80 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Також стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз та вирішено питання щодо продовження арешту майна для забезпечення виконання судового рішення в частині вирішених цивільних позовів

З вироку суду слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 , як водій, 20 січня 2019 року, близько 02 год. 00 хв., керував технічно-справним автомобілем «OPEL Omega», р.н. НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю близько 130 км/год. в порушення пунктів 12.6 «ґ» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України), які забороняли йому рух зі швидкістю більше 90 км/год., із чотирма пасажирами, автомобільною дорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», в напрямку Бережани.

Під час руху ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя») 2.3«б», «д» та 12.1 ПДР України, не ураховував дорожні умови та обстановку, не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В ході такого руху на КМ 97+300 вказаної автодороги, ОСОБА_6 у порушення п. 10.1 ПДР України, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху автомобіля «OPEL Omega», р.н. НОМЕР_1 ліворуч на зустрічну смугу руху та застосувавши неправильні прийоми керування автомобілем, допустив його занос. У подальшому він виїхав на виділений конструктивно елемент дороги не призначений для руху транспортних засобів - ліве узбіччя, втративши контроль над управлінням автомобіля.

Унаслідок цього ОСОБА_6 своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів ПДР України, не будучи уважним, поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги в лівий кювет, де і відбулося його перекидання.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «OPEL - Omega», р.н. НОМЕР_1 :

І. ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із дифузно-аскональним забоєм головного мозку важкого ступеня, що належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння;

2. ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа справа з крововиливами під та над тверду мозкову оболонку скроневої, тім`яної та потиличної часток правої півкулі головного мозку, що супроводжувалась забиттям головного мозку і зміщенням мозкових структур, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_6 вище перелічених вимог ПДР України та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначеного основного та додаткового покарання, а саме пом`якшити основне покарання на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та не призначити додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та.

Вважає, що судом першої інстанції не було встановлено обставин, які є істотними для даного кримінального провадження, зокрема: якою була швидкість керованого ОСОБА_6 автомобіля під час руху автомобільною дорогою Стрий-Тернопіль-Кропивницький- Знам`янка в напрямку Бережани 20.01.2019 року близько 02 го.00 хв, на момент настання ДТП та у різні моменти подальшого його розвитку та яка максимально дозволена швидкість для транспортних засобів була дозволена на цій ділянці дороги та чи відповідали його дії, на момент вчинення ДТП, вимогам ПДР України, для встановлення якої стороною обвинувачення під час кримінального провадження не здійснювалось залучення експертів, спеціалістів, для встановлення вищезазначених обставин.

Вважає, що зазначені факти та обставини мають істотне значення для даного кримінального провадження та не доводяться наявними у матеріалах провадження доказами, оскільки і у висновках експертиз №-4.6-74/19 від 15 березня 2019 року та №-4.6-73/19 від 29 березня 2019 року не міститься доказів того, що водій ОСОБА_6 , за обставин вказаних в обвинувальному акті, порушив вимоги пунктів 12.6 «г» та 12.9 «б», п.п.1.5 ч.1, 1.10 ( в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя»), 2.3 «б», «д» та 12.1 та пункту 10.1 ПДР України під час зміни напрямку руху керованого автомобіля «Опель Омега» , а зазначення у вироку, що стороною захисту не заявлялось жодних клопотань щодо даних обставин, на його думку, є перекладенням обов`язку доказування на сторону захисту, що в свою чергу суперечить презумпції невинуватості та іншим засадам кримінального провадженням, визначеним Главою 2 КПК України.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не було враховано усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин вчинений з необережності, має на утриманні двох малолітніх дітей, які потребують постійного матеріального забезпечення та виховання, має постійне місце роботи, яка пов`язанна із керуванням транспортних засобом та є єдиним джерелом заробітку і доходів для утримання сім`ї та для подальшого відшкодування завданої шкоди кримінальним правопорушенням.

Звертає увагу колегії суддів на те, що ОСОБА_6 характеризується позитивно як за місцем роботи, так і за місцем проживання, у вчиненні ДТП визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілих, а також, що кримінальне правопорушення вчинене ним з необережності.

Також, ОСОБА_6 перебуває у пошуках можливостей отримання інших джерел доходу з метою відшкодування шкоди потерпілим, зокрема намагається отримати кредит у банківсько-кредитних установах.

Вважає, що з урахуванням вищезазначених обставин, суд першої інстанції мав усі підстави застосувати ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням.

В апеляційні скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду, звільнивши його від відбування основного покрання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та на підставі ст.69 КК України не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що він керував автомобілем зі швидкістю близько 130 км/год. оскільки він грунтується на підставі показань потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , однак, матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних доказів, які б підтверджували дану обставину, а висновки експертиз №-4.6-74/19 від 15 березня 2019 року та №-4.6-73/19 від 29 березня 2019 року не міститься доказів того, що він, за обставин вказаних в обвинувальному акті, порушив вимоги пунктів 12.6 «г» та 12.9 «б», п.п.1.5 ч.1, 1.10 ( в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя»), 2.3 «б», «д» та 12.1 та пункту 10.1 ПДР України під час зміни напрямку руху керованого автомобіля «Опель Омега».

Зазначає, що стороною обвинувачення так і не було доведено, що саме стало причиною даної ДТП, не було встановлено обставин, які є істотними для даного кримінального провадження, зокрема: якою була швидкість керованого ним автомобіля під час руху автомобільною дорогою Стрий-Тернопіль-Кропивницький- Знам`янка в напрямку Бережани 20.01.2019 року близько 02 го.00 хв, на момент настання ДТП та у різні моменти подальшого його розвитку та яка максимально дозволена швидкість для транспортних засобів була дозволена на цій ділянці дороги та чи відповідали його дії, на момент вчинення ДТП, вимогам ПДР України, проте стороною обвинувачення під час кримінального провадження не здійснювалось залучення експертів, спеціалістів, для встановлення вищезазначених обставин.

Стверджує, що його показання, описані судом у вироку, не відповідають дослівно тим показанням, які надавались ним у суді.

Призначене покарання вважає надто суворим, посилається на те, що судом не було враховано усіх пом`якшуючих обставин, зокрема - його щирого каяття, того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин є необережним, він частково відшкодував завдану шкоду потерпілим, має намір відшкодовувати шкоду і в подальшому, на утриманні в нього перебуває двоє малолітніх дітей, він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, не залишив місця ДТП, робота водієм є основним джерелом доходу його сімї.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та в останньому слові обвинуваченого, в судових дебатах захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з викладених у них мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та потерпілих та представників потерпілих, які у звязку з частковим відшкодуванням їм шкоди та намірами відшкодувати її у майбутньому просили застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом вказаної правової норми рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності його нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах та є правильними.

Зазначені в апеляційних скаргах факти перевірялися судом першої інстанції, вони не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються наступною сукупністю доказів.

Так, не дивлячись на невизнання ОСОБА_6 своєї вини , суд дійшов до обгрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України на підставі дослідження показань потерпілих, свідків, письмових доказів та висновків екпертів.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 суд встановив, що 19 січня 2019 року, він разом із ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вирішили поїхати в с. Шибалин Бережанського району в клуб до друзів, та близько 23:30 год., біля АЗС WOG підійшли до таксиста, на чорному автомобілі Опель, яким виявився ОСОБА_6 , який погодився їх завести та через деякий час забрати. Через 2-3 години, вищевказані особи вже повертались з дискотеки, на тому самому автомобілі під керуванням ОСОБА_6 та дорогою водій рухався із перевищеною швидкістю 80-100 км/год, та в подальшому швидкість руху досягла 130 км/год. та автомобіль весь час підкидало, через нерівності дороги, попри це швидкість водієм не зменшувалась та в подальшому, виїхавши на рівну дорогу, автомобіль закинуло вбік, водій ОСОБА_6 викрутив кермо в сторону протилежну заносу автомобіля, проте, автомобіль вирівняти не вдалось, при цьому водій не впорався із керуванням, а автомобіль злетів з дороги, відбулось зіткнення автомобіля з берегом, та той почав обертатись і вдарятись, що було далі не памятає, при цьому зазначив, що після ДТП ОСОБА_6 втік з місця події.

З показань потерпілого ОСОБА_12 , суд встановив, що він разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ,перебуваючи на заправці WOG вирішили поїхати на дискотеку в с. Шибалин та підійшли до Бартошка, який перебував в автомобілі, який погодився їх завести. Близько 02.00 год. 20 січня 2019 року вони повертались в Бережани тою самою компанією, на тому самому автомобілі під керуванням ОСОБА_6 та по селі вони їхали дуже швидко, а тому увесь час звертав увагу на спідометр, який показував швидкість 80-90 км/год., після чого, виїхавши на трасу, автомобіль почав стрімко набирати швидкість та він почав знімати спідометр автомобіля на свій мобільний телефон з трансляцією у мережі Інстаграм та швидкість була близько 130-140 км/год. та на заокругленій ділянці дороги автомобіль різко пішов в ліво, після чого він нічого не памятає.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є матірю ОСОБА_8 підтверджується що тієї ночі її син ОСОБА_20 у соціальній мережі Інстаграм показав онлайн трансляцію, яку вів ОСОБА_21 перед настанням ДТП з автомобіля у якому вони рухались, та з якої вбачалось, що на спідометрі було показано швидкість близько 130 км/год. Потерпіла ОСОБА_10 також підтвердила в суді першої інстанції що цю трансляцію онлайн бачили і брат ОСОБА_8 та підтвердив його дядько.

Також, судом було вірно взято до уваги протокол огляду місця події від 20 січня 2019 року, проведеного на ділянці автодороги «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» за м.Бережани 97 км. + 300 метрів із додатками у виді план-схеми та таблиці ілюстрацій, по краях проїзної частини вказаної ділянки автодороги проглядаються фрагменти слідів шин транспортних засобів. На проїзній частині автодороги в деяких місцях проглядаються на обох смугах руху колії, утворені внаслідок просідання асфальту. Підвищення у коліях має висоту 0,05 м. Проїзна ділянка дороги в місці ДТП ( на початку слідової інформації) без ям, вибоїн чи інших механічних пошкоджень, нашарувань, колії на вказаній ділянці дороги відсутні. На правій смузі руху виявлено слід кочення транспортного засобу, у якому проглядається малюнок протектора шини, який розпочинається на правій смузі дороги та продовжується вздовж краю правої смуги руху, далі переходить у слід бокового заносу та йде дугою через праву та ліву смуги руху, виходить на ліве узбіччя та закінчується на трав`яному покритті земельного насипу (берегу) з лівої сторони дороги. Довжина сліду на проїзній частині дороги становить 116,9 метра, на узбіччі та березі 33 метри. Далі в напрямку огляду за слідами транспортного засобу на земляному насипі (березі) поля з лівою сторони є ділянки із прим`ятою травою, зрізаними стеблами сухих рослин, вибоїнами у ґрунті, порушеним шаром снігу, на цих ділянках, в лівому кюветі, на лівому узбіччі є дрібні частини транспортного засобу. На полі з лівої сторони дороги знаходиться пошкоджений автомобіль марки «Опель омега» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, передньою частиною спрямований до дороги. В автомобілі відсутні скла вікон, вся поверхня пошкоджена, кришка капоту, передній та задній бампери, вітрове скло знаходяться на землі, неподалік автомобіля. Автомобіль та уламки транспортного засобу з місця події вилучені (т.2 а.с. 238-249).

Про те, що експлуатаційний стан обстежуваної ділянки автодороги не має забруднень, осідань, ям, вибоїн, тріщин, напливів; коефіцієнт щеплення проїжджої частини не визначався, ожеледиця та ковзання відсутні суд дізнався з акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20 січня 2019 року на автодорозі

АДРЕСА_2 висновків судемедекспертів №-81 від 25 жовтня 2019 року та №-919 від 16 жовтня 2019 року суд встановив відповідно, що виявлена у ОСОБА_22 черепно-мозкова травма із дифузно-аксональним забоєм головного мозку важкого ступеня, яка утворилась під час ДТП, належить до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (т.2 а.с. 22-28) та виявлені у ОСОБА_8 відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа справа з крововиливами під та над тверду мозкову оболонку скроневої, тім`яної та потиличної часток правої півкулі головного мозку, що супроводжувалась забиттям головного мозку і зміщенням мозкових структур, які утворились під час ДТП, належать до тяжких тілесних ушкоджень .

Механізм ДТП деталізовано у висновку експерта №-4.6-74/19 від 15 березня 2019 року, складеного за наслідками проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи , який суд обгрунтовано взяв до уваги та з якого вбачається, що в початковий момент дорожньо-транспортної пригоди внаслідок з`їзду автомобіля «Opel Omega» з правої смуги руху проїзної частини дороги в напрямку до м. Бережани та в напрямку зустрічної лівої смути та лівого узбіччя, виникають дугоподібні сліди бокового заносу шин коліс транспортного засобу. Під час такого руху транспортний засіб перетинає зустрічну смугу руху, зустрічне узбіччя та надалі переміщаючись по ґрунтовому покритті, на якому в стані заносу, рухається в напрямку проти годинникової стрілки, а далі за нею, контактує із виступаючими поверхнями нерівностей покриття. Внаслідок чого під дією імпульсу кількості руху, яка є векторною величиною і залежить від напрямку вектора швидкості руху автомобіля, відбувається перекидання автомобіля на ліву бокову поверхню, дах, праву бокову поверхню, про що свідчать пошкодження внаслідок контактування з шорсткою поверхнею та в кульмінаційний момент переміщається до кінцевого свого розташування, яке зафіксоване в протоколі огляду місця події від 20.01.2019 та на план-схемі до протоколу огляду місця ДТП від 20.01.2019. Під час взаємодії виступаючих частин транспортного засобу з ґрунтовим покриттям відбувається руйнування (деформація елементів автомобіля, якщо переміщатися у напрямку руху транспортного засобу( т.2 а.с. 41-51);

Зазначені показання потерпілих, свідка, письмові докази та висновки експертів узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів погоджується і з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує траснпортним засобом, що спричино тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Доводи апелянтів щодо невинуватості ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів вважає необгрунтованими.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом.

Судом першої інстанції було вірно констатовано, що вказане захисником у дебатах порушення вимог пункту 12.6 г ПДР України, сторона обвинувачення ОСОБА_6 в обвинувальному акту не інкримінувала, як в обвинувальному акті, так і у встановленому судом першої інстанції доведеному формулюванні обвинувачення, міститься посилання на порушення вимог пункту 12.6 ґ ПДР України, який встановлює дозволену швидкість руху не більше 90 км/год поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти для автобусів (за винятком мікроавтобусів).

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо відсутності висновків експерта на підтвердження доведеності факту перевищення швидкості та безпідставного висновку про встановлення швидкості автомобіля на момент ДТП близько 130 км/год зробленого на підставі показань потерілих та свідків, які не мають спеціальних технічних знань, та відсутності фактів висвітлення термінів визначення вказаних в обвинувальному акті понять «безпечна швидкість, «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя» ( пукти 12.6 «ґ», 12.9 «б», п.п.1.5 ч.1, 1.10) та п.2.3 «б», «д» та 12.1, 10.1 ПДР України), колегія суддів виходить з наступного.

Зокрема, фактична швидкість, з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які були безпосередніми очевидцями даної події, оскільки перебували в салоні автомобіля під час ДТП, що також підтверджуються і показаннями самого обвинуваченого. Також, вказані обставини суд встановив і з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_23 , оскільки дані особи, під час їх допиту назвали джерело такої інформації свідок ОСОБА_23 зазначила, що дізналась від свого сина- брата ОСОБА_8 , який бачив онлайн трансляцію в Інстаграмі, яку вів у прямому ефірі потерпілий ОСОБА_12 , а потерплі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказали, що таку інформацію дізнались від свідка ОСОБА_23 -матері ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів вважає, безпідставним твердження сторони захисту про те, що жоден із вищевказаних потерпілих та свідків, як і слідчий, так і прокурор не володіють спеціальними знаннями для того, щоб визначити з якою швидкістю рухався 20 січня 2019 року керований обвинуваченим автомобіль до і на час настання ДТП, оскільки з показів потерпілих та свідка, вбачається, що заявлену, ними, швидкість приблизно 130км/год вони ( ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували в салоні автомобіля) бачили на спідометрі, а брат ОСОБА_8 , що повідомив цю інформацію матері ОСОБА_23 , також бачив, що швидкість на спідометрі була приблизно 130 км/год., тобто вищезазначена, особами, інформація прямо чи опосередковано (показання ОСОБА_23 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) містить посилання на показжчик спідометра, тобто такий висновок не зроблений з припущень, а містить конкретне посилання.

Таким чином, колегія суддів вважає очевидним, що можливість оцінки будь-якою особою інформації, яка проглядається із спідометра, не потребує спеціальних знань, для того щоб зробити висновок з якою швидкістю рухається автомобіль.

При призначенні покарання суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також вимоги закону щодо призначення особі покарання, необхідного і достатнього для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне навести вимоги п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2015 № 14, відповідно до якого при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають право ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлутації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб(пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які помякшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зокрема, суд вірно врахував те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності і злочин скоїв вперше; позитивну характеристику обвинуваченого за місцем роботи та відсутність компроментуючих його відомостей за місцем проживання, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей. Також суд підставно не взяв до уваги відомості про діагностоване у 2001 році в обвинуваченого захворювання виразка цибулини дванадцятипалої кишки, оскільки з часу вказаного діагнозу минуло майже 20 років й більш актуальної на час розгляду справи в суді інформації надано не було. Також судом врахововано й часткове відшкодування потерпілим заподіяної злочином шкоди.

Колегія суддів вважає що часткове визнання вини та каяття ОСОБА_6 , яке він висловлював у суді, не дивлячись на написання апеляційної скарги, у якій заперечує встановлені судом фактичні обставини справи та не погоджується з вироком і просить провадження закрити у звязку з його невинуватістю у скоєному злочині, є формальним. Основною формою щирого каяття є визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини скоєного злочину, визнає вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім.Розкаяння передбачає визнання особою факту скоєння злочинних дій та дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного.Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвержження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином оговтатись потерпілим від пережитого чи полегшив душевний біль. Колегія суддів враховує також ставлення обвинуваченого до скоєного ним праворушенння та його поведінку після скоєння злочину, зокрема, те, що він залишив автомобіль після ДТП.

Отже, підстави для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання відсутні.

Саме по собі визнання обвинуваченим своєї провини під час апеляційного провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затяжної внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позиції присихологічної переорієнтації субєкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Визнання обвинуваченим своєї вини лише під час апеляційного розгляду майже через два роки після скоєння ДТП, свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутнісь ознак щирого каяття.

Не знижує суспільної небезпечності вчиненого злочину і часткове відшкодування потерпілим під час апеляційного провадження по 26510 грн. шкоди заподіяної злочином та висловлення ОСОБА_6 в подальшому наміру відшкодовувати шкоду та зміна потерпілими своєї позиції щодо застосування до обвинуваченого суворого покарання та можливість застосування до нього вимог ст.75 КК України.

Оскільки внаслідок злочину заподіяно непоправної шкоди двом особам молодого віку, одна з яких стала інвалідом 1 групи та не може самостійно пересуватись та зміна потерпілими своєї позиції щщодо призначеного обвинуваченому покарання оцінюється колегією суддів в сукупності з іншими обставинами.

Той факт, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, а також часткове відшкодування ним шкоди потерпілим не є достатніми мотивами для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

Отже, вказані обставини в своїй сукупності не дають підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та його звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Також відсутні підстави для застосування ст.69 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами оскільки ОСОБА_6 надавав потерпілим послуги таксі, що є його основним та єдиним джерелом доходу та грубо порушив ПДР України, керуючи автомобілем з швидкістю 130 км/год, що призвело до тяжких наслідків, чим проявив байдуже ставлення до житття, здоровя та безпеки людини, що згідно Конституції України є найвищими соціальними цінностями, тому не позбавлення його права керування транспорними засобами за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необіхідності дотримання Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових злочинів іншими водіями.

Обставин, що помякшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Тому призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Отже, вирок місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника- без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 03.06.2021 року залишити без задоволення.

Вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 03.06.2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді