Справа № 487/7231/21
Провадження № 1-кс/487/5880/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2021 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.10.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001360, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, без можливості внесення застави, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.10.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001360, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, без можливості внесення застави.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів санкція, якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі від трьох до семи років. Так, підозрюваний ОСОБА_5 знаючи тяжкість покарання у разі доведення його вини може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик є реальним, адже підозрюваний проживає не за місцем прописки, а в орендованій квартирі, а враховуючи відсутність утриманців, які б могли стримувати останнього за місцем проживання, а також міцність соціальних зв`язків, даний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України являється об`єктивно встановленим та підтвердженим. Окрім цього, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже підозрюваному відомі відомості стосовно свідків та учасників (з одним з яких він проживає у орендованій квартирі) провадження, які безпосередньо вказали на нього як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, тобто останній знаходячись на свободі може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, що підтверджується, що скоєний злочин поєднаний з застосуванням погрози, що повністю його підтверджує. Також наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, що дає підстави вважати що він може продовжити свою злочинну діяльність так як у нього, враховуючи його особистість, у разі обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зникнуть перешкоди для скоєння нових злочинів, в тому числі майнового характеру. Всі вищевикладені обставини, вказують на те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантовано запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, про наявність яких наведено вище. Зокрема, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки в ході проведення досудового розслідування на даний час не встановлено наявності житла зареєстрованого саме за підозрюваним ОСОБА_5 , та, окрім іншого, останній проживає разом зі учасниками кримінального провадження в орендованій квартирі, тому немає офіційних підстав вважати, що останній забезпечений житлом, у якому можливе застосування вказаного запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави не є доцільним, так як останній ніде офіційно не працевлаштований та не має постійних джерел доходу, окрім того ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, що поєднаний із погрозою застосуванням насильства, а тому згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчинений із такими діями. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає йому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.
Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували у зв`язку із недоведеністю ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеністю неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що відділенням розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.10.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001360, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
В ході проведення досудового розслідування вищевказаного провадження встановлено, що ОСОБА_5 10.10.2021 року приблизно в обідній час, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_1 .
Знаходячись у вищезазначеному місці, у вищевказаний час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння майном належним його знайомому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З метою реалізації раптово виниклого злочинного умислу, ОСОБА_5 заздалегідь спланувавши спосіб вчинення ним злочину, а саме: підготувавши засоби для маскування своєї особистості - медичну маску з панамою та з метою попередження можливого супротиву з боку потерпілого ОСОБА_7 - предмет ззовні схожий на пістолет, після чого разом зі знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким не повідомляв про свої злочинні наміри, на маршрутному таксі направились на зупинку «1-е КП» розташоване по вулиці Генерала Карпенко в м. Миколаєві Миколаївської області.
Приблизно о 17:20 годині, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 приїхали на вищевказану зупинку де на них чекав ОСОБА_7 , при цьому останній ОСОБА_5 не бачив, в результаті чого той заховався за торгівельним наметом.
Зустрівшись з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 направились у сквер розташований неподалік від зупинки «1-е КП», де сіли відпочивати на камінні, при цьому ОСОБА_5 постійно за ними спостерігав.
В подальшому, ОСОБА_5 з метою доведення злочинного умислу до кінця підійшов до ОСОБА_7 та раптово, умисно, протиправно, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді розбійного нападу, застосовуючи погрозу насильства, що виражалось в демонстрації та висловлювання можливості застосування предмету ззовні схожого на пістолет, почав вимагати передати йому речі, які знаходяться в користування ОСОБА_7 . В свою чергу ОСОБА_7 сприймаючи дії ОСОБА_5 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, проти своєї волі, передав останньому мобільний телефон марки «Infinix» вартістю 3000,00 грн.
Заволодівши вказаним майном ОСОБА_5 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, своїми умисними протиправними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 3000,00 гривень.
10.10.2021 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
11.10.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: рапорту чергової частини Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.10.2021 року; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.10.2021 року; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 10.10.2021 року; протоколів допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.10.2021 року.
Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).
Згідно ч. 1 ст. 187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 1 ст. 187 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.
Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та, враховуючи дані про особу підозрюваного, обставини та характер скоєння вказаного кримінального правопорушення, може скоїти нове кримінальне правопорушення у разі не застосування відповідних обмежень.
Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання від трьох до семи років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1999 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 неодружений, має неповнолітню дитину 2018 року народження, яка мешкає окремо, на утриманні у підозрюваного ніхто не перебуває, мешкає в орендованому житлі один. ОСОБА_5 має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, має мінливі заробітки. Раніше не засуджувався, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_5 , складає 3000 гривень.
Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосування до потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави строком до 08.12.2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 13.10.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1