Справа №991/8541/21
Провадження №11-п/991/25/21
Головуючий суддя 1 інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2021 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_10 не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду клопотання захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про направлення з Вищого антикорупційного суду до іншого суду кримінального провадження, відомості про яке 06 вересня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000856 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.209 КК України,
в с т а н о в и л а :

22 грудня 2021 року захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з клопотанням про направлення кримінального провадження з Вищого антикорупційного суду до Миколаївського районного суду Львівської області за підсудністю. Клопотання обґрунтоване тим, що кримінальне провадження є непідсудним Вищому антикорупційному суду, оскільки жодна з умов, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст.216 КПК України, у ньому відсутня. Обвинувачений ОСОБА_10 в період інкримінованих йому діянь працював директором ТзОВ «НВП «Енергія-Новояворівськ», а тому не належав до кола осіб визначених у п.1 ч.5 ст.216 КПК України. Інші обвинувачені в кримінальному провадженні №0000856 від 06 вересня 2018 року також не належать до кола осіб, передбачених п.1 ч.5 ст.216 КПК України. Крім того, відповідно до п.2 ч.5 ст.216 КПК України, у статутному капіталі юридичних осіб, де працювали обвинувачені, відсутня частка державної або комунальної власності, яка перевищує 50 відсотків. Також, відповідно до п.3 ч.5 ст.216 КПК України, обвинуваченим не інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.369 та ч.1 ст.369-2 КК України. Вважає, що в абз.2 п.3 ч.5 ст.216 КПК України передбачено підстави для визначення прокурором підслідності, проте відсутні умови для визначення підсудності. Перехідні положення також не визначають підсудність Вищого антикорупційного суду. Вказане було підтверджено ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №991/4989/21. На її думку, відповідно до обвинувального акту місцем вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 209 КК, яке є і більш тяжким, вказано: вул.Грушевського, 73, м.Новий Розділ, Львівська обл., що відноситься до територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Львівської області, а тому саме цим судом має здійснюватися розгляд даного кримінального провадження. Додатково просить врахувати й стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який не може відвідувати судові засідання в місті Києві, у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього було виділено в окреме провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 клопотання підтримала, просила його задовольнити.
Прокурор заперечував щодо вказаного клопотання, просив залишити його без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч.4 ст.34 КПК України.
Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з абз.2 ч.3 ст.34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з Вищого антикорупційного суду до іншого суду вирішується колегією у складі п`яти суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду за поданням складу суду, визначеного для розгляду кримінального провадження, або за клопотанням сторін не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
При цьому, положеннями ст.34 КПК України не передбачено неодноразове здійснення процедури в порядку зазначеної статті в одному провадженні за аналогічними клопотаннями сторін чи поданнями суду, оскільки це суперечить закріпленим у ст.2 вказаного Кодексу завданням кримінального провадження, а в силу приписів ч.5 ст.34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.
Як убачається з матеріалів провадження, доводи, зазначені у клопотанні захисника ОСОБА_9 , вже були предметом розгляду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в порядку, передбаченому ст.34 КПК України, ухвалою від 28 січня 2020 року колегія залишила без задоволення клопотання інших захисників, та ухвалою від 14 травня 2021 року подання Вищого антикорупційного суду про передачу кримінального провадження за підсудністю з Вищого антикорупційного суду до Миколаївського районного суду Львівської області. Фактично захисник просить переглянути рішення, які набрали законної сили.
У вказаних ухвалах суду містяться вичерпні відповіді на всі ті ж самі доводи захисника ОСОБА_9 з питання передачі кримінального провадження з одного суду до іншого, передбачених ст.34 КПК України.
Виділення, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 грудня 2021 року, матеріалів судового провадження відносно ОСОБА_10 в окреме провадження у зв`язку з хворобою та неможливістю прибуття в судові засідання в м.Київ, жодним чином не впливають на вирішення питання підсудності, як і стан здоров`я обвинуваченого.
У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (див. постанову від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18).
Враховуючи наведене, а також те, що питання про підсудність даного кримінального провадження вже вирішено ухвалами Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду 28 січня 2020 року в справі №991/196/20 провадження 11-п/991/11/20, 14 травня 2021 року в справі №991/196/20 провадження 11-п/991/9/21, а спори про підсудність між судами не допускаються, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження за поданим клопотанням. Прийняття даного рішення узгоджується, в тому числі, із судовою практикою Верховного Суду ( ухвала від 11 липня 2019 року, провадження №51-2031 впс 19, Верховний Суд, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду), а також практикою ЄСПЛ ( п.93 рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").
Керуючись ст.33-1, 34, 216, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Провадження за клопотанням захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про направлення кримінального провадження, відомості про яке 06 вересня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000856, з Вищого антикорупційного суду до іншого суду, закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6