Справа № 127/3835/17
Провадження №11-кп/801/1134/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2015 за №000029, якою відмовлено в задоволені клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №000029 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на шістдесят діб, яке мотивував тим, що обвинуваченому ухвалою суду від 23.12.2016 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб з визначенням застави у розмірі 80 розмірів мінімальних заробітних плат, в сумі 116 000 грн., яка в подальшому була сплачена. У подальшому ОСОБА_8 на судові засідання не з`являвся, та його на підставі ухвали Вінницького міського суду від 13.08.2018 оголошено в розшук.
25 квітня 2021 року о 13.20 год. обвинуваченого ОСОБА_8 затримано та ухвалою Вінницького міського суду від 26.04.2021 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу закінчується, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне продовжити його дію, оскільки установлені раніше ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, до цього часу не зменшилися та продовжують існувати. Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_8 під страхом можливого притягнення його до кримінальної відповідальності та загрози призначення в подальшому судом реальної міри покарання переховуватиметься від суду.
Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджує також те, що не зважаючи на наявність запобіжного заходу у вигляді застави, ОСОБА_8 не виконував покладені на нього обов`язки, не з`являвся на судові засідання, що стало підставою для оголошення його судом в розшук. Крім того, в обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, він не має постійного місця роботи, тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання. У зв`язку з тим, що показання свідків мають важливе доказове значення під час встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час їх не допитано, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, який передбачено п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Тому враховуючи сукупність характеризуючих даних обвинуваченого, його соціальних зв`язків, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, поведінку обвинуваченого, єдиним запобіжним заходом, який забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків на думку обвинувачення, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні.
Захисник ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наголосив на тому, що затримання ОСОБА_8 25.04.2021 року відбулося незаконно, всупереч вимогам ч.3 ст.190, 191 КПК України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке розглядалося 26.04.2021 року повинно було бути залишеним без розгляду, а ОСОБА_8 звільненим з викликом до суду для вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу. Відповідно до ч.3 ст.190 КПК України та Листа ВССУ (чинне) 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», ухвалу суду про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого має бути виконано у строк, встановлений у цій ухвалі. Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії (ч.3 ст.190 КПК). У зв`язку з цим клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміну іншого запобіжного заходу на тримання під вартою слідчий суддя, суддя залишає без розгляду. В усіх без винятку клопотаннях про продовження тримання під вартою прокуратура не обґрунтовувала існування ризиків по кримінальному провадженню лише стандартно посилається на п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про обґрунтування неможливості застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід у клопотаннях взагалі не йде мова, що суперечить вимогам п 6 ч. 1 ст. 184 КПК України. В першу чергу неможливо прийняти позицію обвинувачення, яке, як на аргумент існування ризиків, посилається на те, що свідки не допитані безпосередньо судом, а тому на них можливий вплив обвинуваченого. Звернув увагу суду, що з моменту направлення справи до суду у лютому 2017 року і по цей час відсутні будь - які заяви від свідків, протоколи їх допиту з приводу вчинення відносно них психічного або фізичного впливу з боку ОСОБА_8 . Вважав, що прокуратура не надала жодного доказу на підтвердження даного ризику, а тому викладене у клопотанні є лише припущенням, а не встановленим фактом. Бездоказовими є посилання сторони обвинувачення і на п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 не має на меті переховуватися від суду, хоча вину свою у вчиненні злочину не визнає. Проте, не визнання підзахисним вини не може бути підставою для продовження терміну тримання під вартою. Більш того він сам буде сприяти суду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, оскільки особисто зацікавлений в тому, щоб судове слідство чим швидше закінчилось та він міг продовжувати спокійно жити далі і займатись законною діяльністю. Наявність постійного місця проживання, родини, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_8 не порушуватиме своїх процесуальних обов`язків, якщо до нього застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Звернув увагу суду і на рекомендації, які зазначені в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України». Зокрема, зазначається, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. Розглядаючи клопотання обвинувачення про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , звернув увагу на те, що у ньому не враховані вимоги ст.194 КПК України, і не зазначено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених статтею 177 Кодексу та не має посилань на докази, які обґрунтовують ці обставини. Таким чином, за відсутності доказів того, що ОСОБА_8 будь-яким чином зможе перешкоджати встановленню істини по справі, переховуватись від правосуддя чи вчиняти злочинну діяльність не має, а тому суд, відповідно до п.5 Конвенції та п.3 ч.1 ст.194 КПК України, має право зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду. Окрім припущень про існування ризиків та безальтернативної можливості застосування іншого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, продовження тримання під вартою прокуратура обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину і в наявності обґрунтована підозра. Тобто у даному випадку тримання під вартою варто розглядати не як міра запобіжного заходу, метою якої є забезпечення підзахисним виконання своїх процесуальних обов`язків, а як кара за злочин, вина якого не доведена і не встановлена вироком суду. Просив суд врахувати у повному обсязі практику Європейського суду та вимоги кримінального процесуального закону, а також те, що знаходячись під цілодобовим контролем правоохоронних органів, ОСОБА_8 , як і зараз не зможе впливати ні на потерпілих, ні на свідків, в цьому і потреби немає, за тих же підстав не зможе і переховуватися від суду чи вчиняти злочини. Крім того, перебуваючи вже тривалий термін під вартою він повністю усвідомив каральну функцію даного запобіжного заходу і розуміє, що при порушенні своїх процесуальних обов`язків повернеться під варту. Просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою задоволено.
Продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Визначено, що ухвала суду про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 18 серпня 2021 року по 16 жовтня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ризики на які посилається прокурор є необґрунтованими і безпідставними, також невизнання обвинуваченим вини не може бути підставою для продовження терміну тримання під вартою, наявність постійного місця проживання, дружини, малолітньої дитини дають підстави стверджувати, що ОСОБА_8 не порушуватиме своїх процесуальних обов`язків, якщо до нього застосувати цілодобовий домашній арешт. Звернув увагу суду на те, що в оскаржуваній ухвалі судом не зазначено обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. З 2017 по 25.04.2021 року жодних кримінально караних дій він не вчиняв, перебуваючи тривалий термін під вартою усвідомив каральну функцію даного запобіжного заходу. А тому вважав, що цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити вплив останнього на потерпілих, свідків, не зможе переховуватися від суду чи вчиняти злочини.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подану ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_9 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.
Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.
Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Також апеляційним судом обвинувачений повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2021 року ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, може здійснювати незаконний вплив на свідків, які на даний час судом не допитні, переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На думку суду, в клопотанні обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за скоєний злочин, особу обвинуваченого, суд першої інстанції під час розгляду клопотання дійшов до висновку, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та неможливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважав обґрунтованим та доведеним.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Встановлено, що продовження щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та самого обвинуваченого наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставини провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода захисника на залишення певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Разом з тим, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я потерпілого, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого розгляду даного кримінального провадження, оскільки як було встановлено в ході судового розгляду вказане кримінальне провадження було зупинене відповідно до ухвали Вінницького міського суду з 2018, у зв`язку з розшуком останнього, 25.04.2021 ОСОБА_8 було затримано та 26.04.2021 обрано запобіжний захід вигляді тримання під вартою.
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений та реально відбував призначені покарання за їх вчинення не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, переховувався від суду та перебував у розшуку майже протягом трьох років, що вказує на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також наявність в останнього постійного місця проживання на території Вінницької області, сім`ї, на утриманні малолітньої дитини, про що зазначає захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року, щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.296 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4