Справа № 199/4861/21
УХВАЛА

06.10.2021 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000273 від 15.05.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання прокурора. Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_8 захисник ОСОБА_6 заперечували проти клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим та просили його змінити на домашній арешт.

Проти таких клопотань захисників та обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор заперечував.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на 60 днів, вважає клопотання прокурора такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, що були ним вчинені через нетривалий час після відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, два з яких є тяжкими кримінальними правопорушеннями, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинені повторно, і у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі; ОСОБА_4 в свою чергу також обвинувачується у вчиненні кількох злочинів проти власності, які він вчинив відповідно до обвинувального акту в період іспитового строку, встановленого вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, за яким ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
Так, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, які загрожують обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими, перебуваючи під загрозою застосування тяжких покарань, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Крім того, враховуючи те, що судовий розгляд по даній справі триває, не досліджені усі докази, а покази свідків та потерпілих, мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, а отже існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб з боку обвинувачених, яким відоме їх місце проживання або перебування
Також суд враховує дані про особу обвинувачених, а саме: ОСОБА_3 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий; ОСОБА_4 не одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, що на переконання суду вказує на існування ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, які їм інкримінуються, а також їх особам, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, у зв`язку з чим клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисників про зміну раніше обраних запобіжних заходів на домашній арешт не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 грудня 2021 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 грудня 2021 року включно.
В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, законними представниками, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: