Справа № 128/2354/20
Провадження №11-кп/801/127/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі
відеоконференції,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2021, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2021 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його від покарання за хворобою.
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що суд не надав належної оцінки всім медичним документам, не було оголошено його клопотання про проведення судово-медичної експертизи лікарями, які не відносяться до пенітенціарної служби України, а також не витребувано акт інвалідності разом з медичними документами за 2021 рік.
Одночасно ОСОБА_7 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали з огляду на неможливість подання апеляційної скарги у визначений законом строк через поганий стан здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи поважність пропуску строку на оскарження судового рішення засудженим ОСОБА_7 він підлягає поновленню.
Як встановив суд першої інстанції, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Наразі ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія №81».
08.09.2020 до Вінницького районного суду надійшло клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання за хворобою, в якому йшлося про те, що ОСОБА_7 має ряд тяжких захворювань і потребує належного лікування.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 відмовився від проходження спеціальної лікарської комісії при ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81), що не дає можливості визначити реальний стан здоров`я засудженого та вирішити питання про його звільнення від подальшого відбування покарання.
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення засудженого від покарання за хворобою колегія суддів не погоджується та вважає їх передчасними.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішення цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання. Таке звільнення може бути застосоване судом до тих засуджених, яким хвороба перешкоджає відбувати покарання. При цьому суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, ступінь його виправлення, а також інші обставини.
За змістом ст. 84 КК України, п.п. 2, 3, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28.09.1973 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» при розгляді справ даної категорії суд повинен врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, характер захворювання, в тому числі чи може ця хвороба в умовах дальшого утримання в місцях позбавлення волі загрожувати життю засудженого або призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Постанова про звільнення засудженого від відбуття покарання через тяжку хворобу або про відмовлення в цьому судом має бути мотивована і містити докладне обґрунтування висновків, до яких дійшов суд внаслідок розгляду подання.
Проте, розглядаючи клопотання суд вказані вимоги Закону та наведених роз`яснень Верховного Суду України не виконав, розглянувши дану справу поверхово, однобічно та неповно.
Судом першої інстанції не було досліджено зазначені обставини. Також не розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо витребування його медичних документів та проведення медичного огляду лікарями, що не відносяться до пенітенціарної служби, адже у нього є сумніви в їх об`єктивності та неупередженості.
Тобто суд з недостатньою повнотою перевірив дані як про стан здоров`я засудженого, так і його поведінку під час відбування покарання.
Окрім цього, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України при розгляді питань, пов`язаних з виконанням вироку в судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_7 про час та місце розгляду справи. Суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 в своєму клопотанні просив розглянути справу у його відсутність.
При цьому дана обставина не звільняє суд від необхідності належним чином повідомити засудженого про час та місце розгляду справи і лише після отримання підтверджуючих доказів повідомлення засудженого вирішувати питання про можливість розглядати справу у його відсутність.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для призначення нового судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2021, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України, скасувати.
Судове провадження за заявою ОСОБА_7 направити в суді першої інстанції для призначення нового судового розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4