КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1895/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року у кримінальному провадженні №0003057 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Грузії, проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 26 березня 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину з корисливим мотивом у сукупності з даними про особу обвинуваченого переконливо свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання обвинуваченим обов`язків у кримінальному провадженні під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ; застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 та покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що судом було прийнято рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі усного клопотання прокурора, яке не підтверджене жодними доказами щодо обґрунтованості обвинувачення та існування ризиків, на які посилався в суді прокурор, а тому і не містило достатніх підстав для його задоволення.

Захисник звертає увагу на те, що обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано 13 жовтня 2020 року і з цього часу він утримується під вартою, отже всі ризики, які існували на початковому етапі кримінального провадження, як вважає захисник, на даний час суттєво знижені, або ж взагалі є відсутніми, але судом доводи сторони захисту з цього приводу залишені без уваги.

Захисник також посилається на те, що за тривалий час перебування під вартою ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які могли би свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду. Сторона захисту жодним чином не перешкоджала кримінальному провадженню. Усі необхідні та достатні докази зібрані органом досудового розслідування, прокурором та знаходяться під контролем сторони обвинувачення, тому ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, як і ризик продовжити кримінальне правопорушення, відсутні. Не може ОСОБА_7 сховати, спотворити або знищити будь-які речі та документи, які мають значення для справи, оскільки всі речові докази та документи знаходяться в розпорядженні сторони обвинувачення.

Звертає увагу захисник в апеляційній скарзі і на те, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений та на його утриманні перебуває малолітня дитина, він мав постійну неофіційну роботу та відповідно отримував грошовий дохід для забезпечення життєдіяльності себе та своєї сім`ї, тому за позицією захисника прокурором не доведено в суді існування ризику того, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Як вважає захисник, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою місця постійного проживання повністю забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки захисник не заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, колегія суддів відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника про наявність достатніх підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт є непереконливими.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні на обговорення питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони не спростовані доводами апеляційної скарги.

Посилання захисника на те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався на підставі усного клопотання прокурора, що суперечить вимогам КПК України, є безпідставними, оскільки таке питання розглядалося судом згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, водночас сторони не були обмежені в реалізації права довести суду свою позицію щодо запобіжного заходу, який під час судового розгляду зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи захисника про те, що прокурор не довів в судовому засіданні існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд не обґрунтував свого рішення щодо наявності підстав для продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів визнає непереконливими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, які характеризуються підвищеною суспільною небезпекою. Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан. Тому, на переконання колегії суддів, дійшов вірних висновків, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася.
З огляду на те, що потерпілий та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них, а інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлені не були, тому доводи сторони захисту щодо їх відсутності колегія суддів не досліджує.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Таким чином, всупереч твердженням захисника судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного та/або обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою колегією суддів не встановлено.

За відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 26 березня 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4