Справа № 463/940/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1103/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 18 липня 2021 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до часу набрання вироком законної сили.
Покарання, яке призначене вироком Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень), вирішено виконувати самостійно.
Вирішено питання з речовими доказами та витратами на залучення експертів.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 11 січня 2021 року близько 21 год. 30 хв. знаходячись поблизу будинку за адресою: м.Львів, вул.Китайська, 2, побачив автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_9 . В цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає, та його дії є непомітними для сторонніх осіб, діючи повторно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, відкрив праві передні двері автомобіля, проник в його салон, звідки таємно викрав жіночу сумку чорного кольору, вартістю 300,0 гривень, в якій знаходились три в`язки ключів, які не представляють для потерпілої жодної матеріальної цінності, посвідчення водія Серія НОМЕР_2 , виданого на ім`я потерпілої, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 , банківську картку, розкладний ніж марки «Victorinox Spartan», вартістю 650,0 гривень та грошові кошти у розмірі 300,0 гривень. Утримуючи вищевказане викрадене майно, покинув салон автомобіля, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1250,0 гривень.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 02 лютого 2021 року близько 13 год. 17 хв. знаходячись у приміщенні закладу харчування «Royal Kebab», за адресою: м.Львів, вул.Пекарська,20, побачив на касовій стійці мобільний телефон чорного кольору. В цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, діючи повторно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, викрав мобільний телефон марки «Samsung А10», IMEI: НОМЕР_4 , чорного кольору, вартістю 3500,0 гривень, який знаходився у прорезиненому чохлі чорного кольору із сім-картками мобільного оператора «Лайфселл» із абонентськими номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , які для потерпілого матеріальної цінності не становлять. Утримуючи викрадене майно, ОСОБА_6 покинув приміщення закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ФОП « ОСОБА_10 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду на загальну суму 3500,0 гривень.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 18 липня 2021 року близько 12 год. 20 хв., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, знаходячись неподалік кіоску «Традиція», за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,96, побачив потерпілу ОСОБА_11 , яка стояла поблизу вищевказаного кіоску та розмовляла по мобільному телефону. В цей момент, у ОСОБА_6 виник прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 діючи з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито викрав з руки ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Xiаomi Redmi 6» ІМЕІ: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , вартістю 4000,0 гривень, з сім-карткою оператора ПрАТ «Водафон» із номером НОМЕР_10 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить та чохлом червоного кольору, вартістю 240,0 гривень. Відібравши у потерпілої мобільний телефон, ОСОБА_6 утримуючи при собі викрадене, побіг до будинку АДРЕСА_2 , залишивши місце вчинення злочину. При цьому, потерпіла ОСОБА_11 кричала та кликала на допомогу. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4240,0 гривень.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в порушення та недотримання вимог ст.291 КПК України суд першої інстанції призначив розгляд обвинувального акта відносно нього, та при ухваленні оскаржуваного вироку вважав недоцільним досліджувати докази, не взявши до уваги обставини, що пом`якшують покарання, та його стан здоров`я.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, який у судовому засіданні апеляційного суду зазначив свої апеляційні вимоги, які полягають у пом`якшенні призначеного йому покарання та застосуванні положень ст.75 КК України, його захисника, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проводився у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, останньому суд першої інстанції у судовому засіданні 20 жовтня 2021 року роз`яснив процесуальні наслідки проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, чи зрозумілі йому такі і чи немає сумнівів у добровільності його позиції, на що обвинувачений ствердно погодився на розгляд у спрощеному порядку та визнавав свою вину.

З огляду на це, суд першої інстанції допитав обвинуваченого, дослідив дані, що характеризують його особу, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювались.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на указану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що уст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального закону та врахував характер, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про його особу, який раніше судимий за вчинення майнових злочинів, неодружений, не працює, на диспансерному обліку з приводу психічного захворювання не перебуває, разом з тим, з травня 2014 року перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З огляду на те, що покарання має на меті не лише кару за вчинене кримінальне правопорушення, а в першу чергу виправлення особи винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_12 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для застосування до останнього більш м`якого покарання, аніж призначене судом першої інстанції, та апеляційна скарга не містить належних обґрунтувань на спростування таких висновків.
Окрім цього, у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили, що обвинувачений за станом здоров`я не може відбувати покарання з ізоляцією від суспільства.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.
Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4