Справа № 367/2215/20
Провадження по справі № 1-кп/367/136/2022
У Х В А Л А
09 лютого 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2018 р. за № 0001466, 10.01.2020 р. за №0000032, 11.01.2020 р. за №0000038, 17.03.2020 р. за №0000653, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в :
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки строк дії такого запобіжного заходу закінчується, а ризики, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не відпали.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, просив відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю.
Захисник ОСОБА_4 залишив клопотання на розсуд суду.
Обвинувачені підтримали думки своїх захисників.
Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч 1. ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 21.02.2022 р., а суд не взмозі призначити наступне судове засідання до цієї дати.
ОСОБА_6 обвинувачуються у неодноразовому скоєнні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких злочинів, які він вчинив не відбувши покарання за попереднім вироком суду. Така обставина вказує на наявність ризику того, що, перебуваючи на волі, він зможе повторно вчинити кримінальне правопорушення.
На даний час по справі не допитано жодного потерпілого чи свідка, а тому він, перебуваючи на волі, зможе чинити на них тиск.
Наявність таких ризиків надає підстави суду продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.

Виходячи із наведеного вище, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченого ОСОБА_6 з носінням засобів електронного контролю, оскільки такий вид запобіжного заходу не зможе нівелювати вказані вище ризики.

Щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, то суд враховує, що відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» питання про те, чи є тривалим тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009) (Labita V. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Тримання під вартою обвинуваченого суд вважає виправданим, оскільки цього вимагають реальні вимоги публічного інтересу, що направлені на недоторканість житла та права власності, можуть викликати певну реакцію суспільства і соціальні наслідки.

Тому, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, реальні вимоги публічного інтересу переважують право поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 09.02.2022 р. по 09.04.2022 р. включно.

На ухвалу в частині запобіжного заходу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду на протязі п?яти днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1