Провадження № 1-кп/761/603/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
за присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 000 000 001 77, у якому
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_15 за ч. 5 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
До обвинувачених застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 01.10.2020, що у силу ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок вирішити питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Прокурор, вважав, що ризики неналежної поведінки обвинувачених, зокрема, переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та продовжують існувати у цьому кримінальному провадженні.

Захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заперечували проти продовження тримання їх підзахисного під вартою, вважаючи позицію прокурора необґрунтованою через недоведеність ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_10 просила суд відмовити у продовженні строку застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу, наполягаючи, що наведені державним обвинувачем ризики не доведені, просила змінити її підзахисному запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені підтримали позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом.

Метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб. Такими діями, зокрема прокурор вважав можливість переховування обвинувачених від суду, а також вчинення останніми іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги практику Європейського Суду, суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинувачених в умовах несвободи, а також для цілей з позиції Європейського Суду з прав людини та виконання положень Конвенції для того, щоб позбавлення волі не вважалось свавільним, окрім додержання національного законодавства при застосуванні та продовженні такого заходу забезпечення, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Як зазначає ЄСПЛ у своїх рішеннях «особливими випадками» є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Таким чином, суд має вивчити всі «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Суд звертає увагу, що у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції тримання під вартою має задовольнити вимогу пропорційності, з огляду також на рішення Європейського суду у справі «Ладент проти Польщі».

Оцінюючи вказані прокурором ризики непроцесуальної поведінки обвинувачених, суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Серед іншого, першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Отже, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Ризик переховування обвинувачених від суду у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою суд вважає доведеним з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим.
Покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими аж до довічного позбавлення волі також доводить існування вказаного вище ризику.
Наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 певних сімейних зв`язків та постійного місця реєстрації хоч і свідчать на користь зменшення ризиків, однак самі по собі, без інших вагомих обставин не мінімізують ризик переховування настільки, щоб суд дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, ОСОБА_8 має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, відносно ОСОБА_9 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296 та ч. 1, 2 ст. 263 КК України, що свідчить про актуальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії застосованого до них запобіжного заходу.
З вказаних підстав суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не підлягає задоволенню.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинений із застосування насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовити.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11 січня 2021 року включно.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5