П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року
м. Київ

справа № 743/1223/20

провадження № 51 - 1721 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року стосовно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , судові рішення стосовно яких в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в період часу з 19 листопада до 19 грудня 2019 року на автомобілі «VOLKSWAGEN GОLF1.8», номер НОМЕР_1 , приїхали до домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 проник до будинку та господарської будівлі, звідки таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, спричинивши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 10 444, 40 грн.

ОСОБА_9 , сприяючи вчиненню ОСОБА_8 злочину, виконуючи роль пособника, на вказаному автомобілі здійснив перевезення викраденого майна, переховав предмети, здобуті злочинним шляхом, та у подальшому зберігав їх у гаражному приміщенні № НОМЕР_2 Автокооперативу № 36 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, що знаходиться поблизу вул. Квітнева у м. Чернігові.
Крім того, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в ніч з 16 січня на 17 січня 2020 року на автомобілі «VOLKSWAGEN GОLF1.8», номер НОМЕР_1 , приїхали до домоволодіння АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проникли до автокрану КС 3575 на шасі ЗИЛ 133 ГЯ, державний номер НОМЕР_3 , звідки умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно, таємно викрали належне ФОП ОСОБА_11 майно, спричинивши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 17 054 грн.

ОСОБА_9 , сприяючи вчиненню ОСОБА_8 і ОСОБА_6 злочину, діючи повторно, виконуючи роль пособника, на вказаному автомобілі здійснив перевезення викраденого майна, переховав предмети, здобуті злочинним шляхом, та у подальшому зберігав їх у гаражному приміщенні № НОМЕР_2 Автокооперативу №36 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, що знаходиться поблизу вул. Квітнева у м. Чернігові.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень й особі ОСОБА_8 , просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання в повній мірі не враховано всіх пом`якшуючих обставин, зокрема, висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_8 можливе без реального позбавлення волі, а також поведінку засудженого, усвідомлення ним своїх дій, визнання вини, позицію потерпілого ОСОБА_10 , який не має претензій до засудженого та не наполягав на позбавленні його волі. Наведені обставини, на думку захисника, є підставами для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Вказує на те, що в суді першої інстанції обвинуваченому не була вручена пам`ятка про права та обов`язки, судом апеляційної інстанції також не були роз`яснені ці права, що призвело до порушення права ОСОБА_8 на захист. Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та не заперечував проти її задоволення.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити судові рішення стосовно ОСОБА_8 без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник ОСОБА_7 фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом.

Проте вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням загальних засад призначення покарання визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання в наближеному до мінімального розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, роль засудженого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, дані про особу винного, зокрема те, що він не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не працює, а також висновок органу пробації, згідно з яким ризик небезпеки ОСОБА_8 для суспільства та вчинення ним нового злочину є середнім, виправлення останнього без реального позбавлення волі на певний строк можливо, тобто дотримався вимог статей 50, 6567 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із призначеним покаранням через його надмірну суворість, подав апеляційну скаргу, за вимогами якої просив вирок суду першої інстанції змінити, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі .

Суд апеляційної інстанції, як убачається з мотивувальної частини ухвали, погоджуючись з вироком та залишаючи його без змін, зазначив про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання у відповідності з вимогами статей 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, наявність обставин, які пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, досудову доповідь органу пробації, згідно з яким ризик вчинення ОСОБА_8 нового злочину та небезпеки для суспільства є середнім та його виправлення без реального позбавлення волі на певний строк можливе, а також особу винного, який неодружений, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності, в силу ст. 89 КК України не судимий. Водночас суд зважив на те, що завдана шкода не була відшкодована потерпілим в добровільному порядку й на час розгляду справи судом апеляційної інстанції не відшкодована в повному розмірі, при цьому проаналізував послідовність та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що було розцінено судом як небажання останнім дотримуватися норм закону та правил суспільної поведінки.

Суд апеляційної інстанції вказав на те, що наведені обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, обране ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі відповідає засадам ст. 65 КК України, обґрунтованих підстав для зміни вироку у частині призначення покарання не встановив.

За результатом перевірки матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за викладеними захисником у касаційній скарзі доводами про те, що призначення покарання відбулось без врахування висновку органу пробації та позиції потерпілого ОСОБА_10 , що призвело до безпідставного незастосування ст. 75 КК України, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій наведеним обставинам була надана належна оцінка, вони були враховані в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх достатньо вмотивованими та зауважує про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації, є необхідним і достатнім для запобігання вчинення ним нових злочинів, а наведені стороною захисту обставини - не є вирішальними при призначенні покарання.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про порушення права ОСОБА_8 на захист через невручення йому судом першої інстанції пам`ятки про права та обов`язки та нероз`яснення цих прав судом апеляційної інстанції, то Суд уважає їх безпідставними, оскільки з журналів і звукозаписів судових засідань від 22 вересня, 07 грудня 2020 року в суді першої інстанції та 11 лютого 2021 року в суді апеляційної інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто підтвердив факт вручення йому пам`ятки про права й обов`язки та їхнє розуміння.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3