Справа №303/2818/21
У Х В А Л А
13 грудня 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
представника органу з питань пробації ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Мукачеві клопотання захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15 - ч.1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України, на засуджену покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Клопотання захисника засудженої, адвоката ОСОБА_4 мотивоване тим, що на даний час іспитовий строк, визначений судом її підзахисній закінчився. Однак, звернувшись до уповноваженого органу з питань пробації з усною заявою про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2020 р., було отримано відмову. Відмова мотивована з тим, що наразі Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України. Враховуючи те, що іспитовий строк, визначений ОСОБА_6 за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року, - закінчився 30 червня 2021 року, захисник просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з закінченням іспитового строку, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2020 р.
У судове засідання засуджена ОСОБА_6 не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду клопотання. Її захисник адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на похилий вік засудженої та поганий стан здоров`я останньої, просить розглядати клопотання у відсутності ОСОБА_6 , та задоволити таке.
Представник уповноваженого органу з питань пробації не заперечила проти задоволення клопотання захисника засудженої ОСОБА_6 , оскільки засуджена не порушила умови звільнення особи від відбування покарання з випробуванням та у період іспитового строку, виконала покладені на неї судом обов`язки.
Прокурор Мукачівської окружної прокуратури не заперечив проти задоволення клопотання захисника засудженої та звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.
Заслухавши позиції учасників судового засідання, оглянувши матеріали особової справи № 164/2020 відносно ОСОБА_6 , та матеріали додані до клопотання, суд риходить до наступного висновку:
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Однією з найголовніших умов звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
Відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Як визначено положеннями п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" N 7 від 24.10.2003 року: Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК), а неповнолітньому - від одного до двох років (ч. 3 ст. 104 КК). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК.
Зважаючи, що вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 постановлено 30.06.2020 року, саме із дати постановлення вказаного вироку необхідно обчислювати іспитовий строк.
Отже, іспитовий строк ОСОБА_6 слід обчислюється із 30.06.2020 року, який закінчився 30.06.2021 року.
Суд зазначає, що на час розгляду судом клопотання захисника засудженої про звільнення засудженої ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку (30.06.2021), обставина можливого вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення існує (у провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України), однак обвинувального вироку про визнання особи винного не було.
Водночас, суд звертає увагу на відсутність заперечень щодо задоволення вказаного вище клопотання зі сторони прокурора, який був учасником справи і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» здійснював нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Разом з тим, однією із загальних засад кримінального провадження, встановленою ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, та відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Відповідно до ч.3 ст.75 та ч.1 ст.78 КК України, передумовами для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону - є виконання покладених на нього обов`язків і не вчинення останнім у період іспитового строку, нового злочину.
При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, передбаченому законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 2 КК України та ч.1 ст. 17 КПК України, - вважається невинуватою.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, ч.1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно із п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься і у п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Враховуючи викладене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання слід задоволити, оскільки з матеріалів особової справи та клопотання вбачається, що дійсно засуджена під час іспитового строку, який закінчився, виконала покладені на неї судом обов`язки та не вчинила нового злочину, за який була б визнаною винною та засудженою.
Керуючись: ст.78 ч.1 КК України, п.9 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку - задоволити.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного їй вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 р., у зв`язку з закінченням іспитового строку.
Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 7-ми днів із дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_1