Кримінальне провадження № 1-кс/760/7757/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва

ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 про застосування до підозрюваного:

ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ),
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина, уродженця м. Адана Республіки Туреччина, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000181 від 17.09.2020 за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5

перекладача: ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, у межах строку досудового розслідування.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 27.08.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Клопотання мотивовано наступним:

«Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000181, внесене 17.09.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 305 та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) підозрюється у контрабанді наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «кокаїну» в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, а саме його переміщенні через митний кордон України, з приховуваннями від митного контролю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України та закінченому замаху на придбання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «кокаїну» в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часі та місці, перебуваючи на території України, приблизно у серпні 2020 року, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою ОСОБА_9 , яка знаходилась на території Королівства Нідерландів з метою контрабандного переміщення на територію України наркотичного засобу - «кокаїн».
Згідно досягнутої домовленості, невстановлена особа ОСОБА_9 повинна була відправити з Королівства Нідерландів Маюку Касиму Акаю на територію України наркотичний засіб - кокаїн міжнародним поштовим відправленням з приховуванням від митного контролю.
У серпні 2020 року ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності звернувся до свого знайомого громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_10 з проханням отримати міжнародне поштове відправлення, яке має бути відправлене для ОСОБА_5 з Королівства Нідерландів, не ставлячи ОСОБА_10 до відома про те, що у відправленні буде прихований наркотичний засіб - кокаїн та про свій злочинний намір, спрямований на контрабанду наркотичного засобу.
На прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , не будучи обізнаним про його злочинні наміри, погодився отримати вказане відправлення та повідомив ОСОБА_5 своє прізвище та ім`я: ОСОБА_10 та номер свого мобільного телефону.
Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на контрабандне переміщення через митний кордон України наркотичного засобу - кокаїну, у серпні 2020 року ОСОБА_5 зі свого мобільного телефону за допомогою мессенджера «Telegram» надіслав/невстановленій особі ОСОБА_9 надані ОСОБА_10 дані для зазначення їх як отримувача міжнародного поштового відправлення.
На виконання спільного злочинного умислу, наприкінці серпня - на початку вересня 2020 року невстановлена особа ОСОБА_9 від імені особи « ОСОБА_11 » відправила з Королівства Нідерландів до ОСОБА_5 на територію України наркотичний засіб - кокаїн у міжнародному поштовому відправленні СС08264263 5 NL з приховуванням від митного контролю всередині металевого корпусу електричного пристрою «Grill» (Барбекю), на адресу: « ОСОБА_12 , 04114, Україна, м. Київ, вул. Вишгородська, 56/2».
14.08.2020 в зоні митного контролю на території діяльності Київської митниці Держмитслужби (ЗМК ДОПП AT «Укрпошта» (м. Київ, вул. Г.Кірпи, 2) під час митного огляду міжнародного поштового відправлення СС08264263 5 NL, вміст якого задекларований як «TOST GRILL» та яке надсилалось з Нідерландів (відправник « ОСОБА_11 » на отримувача ОСОБА_12 , АДРЕСА_2 ), виявлено прозорий поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яка містила в своєму складі наркотичний засіб - кокаїн масою брутто 0,118 кг (вміст кокаїну в порошкоподібній речовині становить 28,1%, і складає 31,053 г.), прихований у металевому корпусі електричного пристрою «Grill» (Барбекю).
Згідно із Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000, кокаїн є наркотичним засобом, обіг якого обмежений.
У відповідності до Таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, кокаїн розміром від 15,0 г і більше, є особливо великим розміром.
24.09.2020 на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки у вищевказаному міжнародному поштовому відправлені здійснено заміну порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі наркотичний засіб кокаїн, на візуально схожу речовину такої ж ваги без вмісту наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів.
15.10.2020 ОСОБА_5 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, разом з ОСОБА_10 , який не був обізнаний про те, що у міжнародному поштовому відправленні прихований наркотичний засіб - кокаїн, прийшли до відділення № НОМЕР_1 AT «Укрпошта» та пред`явивши фотознімок паспорта Сафарова Ікрома отримали міжнародне поштове відправлення СС08264263 5 NL, після чого були зупинені співробітниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області.
Таким чином, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив контрабанду наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «кокаїну» в особливо великому розмірі, шляхом переміщення через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.
Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часі та місці, перебуваючи на території України, приблизно у серпні 2020 року, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою ОСОБА_9 , з метою придбання наркотичного засобу - «кокаїн» для його подальшого збуту на території України.
Згідно досягнутої домовленості, невстановлена особа ОСОБА_9 повинна була відправити з Королівства Нідерландів Маюку Касиму Акаю на територію України наркотичний засіб - кокаїн міжнародним поштовим відправленням з приховуванням від митного контролю.
У серпні 2020 року ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності звернувся до свого знайомого громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_10 з проханням отримати міжнародне поштове відправлення, яке має бути відправлене для ОСОБА_5 з Королівства Нідерландів, не ставлячи ОСОБА_10 до відома про те, що у відправленні буде прихований наркотичний засіб - кокаїн та про свій злочинний намір, спрямований на придбання наркотичного засобу.
На прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , не будучи обізнаним про його злочинні наміри, погодився отримати вказане відправлення та повідомив ОСОБА_5 своє прізвище та ім`я: ОСОБА_10 та номер свого мобільного телефону.
Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на придбання з метою збуту наркотичного засобу - кокаїну, у серпні 2020 року ОСОБА_5 зі свого мобільного телефону за допомогою мессенджера «Telegram» надіслав невстановленій особі ОСОБА_9 надані ОСОБА_10 дані для зазначення їх як отримувача міжнародного поштового відправлення.
На виконання спільного злочинного умислу, наприкінці серпня - на початку вересня 2020 року невстановлена особа ОСОБА_9 від імені особи « ОСОБА_11 » відправила з Королівства Нідерландів до ОСОБА_5 на територію України наркотичний засіб - кокаїн у міжнародному поштовому відправленні СС08264263 5 NL з приховуванням від митного контролю всередині металевого корпусу електричного пристрою «Grill» (Барбекю), на адресу: « ОСОБА_12 , 04114, Україна, м. Київ, вул. Вишгородська, 56/2».
14.09.2020 в зоні митного контролю на території діяльності Київської митниці Держмитслужби (ЗМК Д011І1 AT «Укрпошта» (м. Київ, вул. Г.Кірпи, 2) під час митного огляду міжнародного поштового відправлення СС08264263 5 NL, вміст якого задекларований як «TOST GRILL» та яке надсилалось з Нідерландів (відправник « ОСОБА_11 ,» на отримувача ОСОБА_12 , АДРЕСА_2 ), виявлено прозорий поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яка містила в своєму складі наркотичний засіб - кокаїн масою брутто 0,118 кг (вміст кокаїну в порошкоподібній речовині становить 28,1%, і складає 31,053 г.), прихований у металевому корпусі електричного пристрою «Grill» (Барбекю).
Згідно із Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000, кокаїн є наркотичним засобом, обіг якого обмежений.
У відповідності до Таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, кокаїн розміром від 15,0 г і більше, є особливо великим розміром.
24.09.2020 на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки у вищевказаному міжнародному поштовому відправлені здійснено заміну порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі наркотичний засіб кокаїн, на візуально схожу речовину такої ж ваги без вмісту наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів.
15.10.2020 ОСОБА_5 з метою доведення свого злочинного наміру, спрямованого на придбання наркотичного засобу з метою збуту, до кінця, разом з ОСОБА_10 , який не був обізнаний про те, що у міжнародному поштовому відправленні прихований наркотичний засіб - кокаїн, прийшли до відділення № НОМЕР_1 AT «Укрпошта» та пред`явивши фотознімок паспорта Сафарова Ікрома отримали міжнародне поштове відправлення СС08264263 5 NL, після чого були зупинені співробітниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області.
Тобто, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_5 за вищевикладених обставин вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме для придбання наркотичного Засобу «кокаїн» з метою збуту, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_5 не отримав наркотичний засіб «кокаїн», так як в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки наркотичний засіб було замінено на речовину без вмісту наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів.
Таким чином, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив закінчений замах на придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - -кокаїну» з метою збуту в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. З ст. 307 КК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання : гробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; з нищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають дпотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до від десяти до дванадцяти років, а також наявність наведених вище ризиків, які передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:
- ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, він є іноземцем, що не має в Україні міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, у зв`язку з чим він може переховатися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;
-на даний час проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, а тому ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь - яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
-у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, дані яких не повідомляє ОСОБА_5 , яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків; окрім цього, підозрюваний може незаконно впливати на свідків, шо надають викривальні покази стосовно нього - ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-в разі обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зможе переховатися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та в подальшому продовжити власну злочинну діяльність.
Крім того, в разі перебування ОСОБА_5 на волі його життю може загрожувати небезпека, оскільки інші особи, причетні до вчинення злочину, дізнавшись про той факт, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні, можуть впливати на нього з метою уникнення власної відповідальності чи заподіяти шкоду життю та здоров`ю підозрюваного».
Приймаючи до уваги вказані обставини, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), які вказують, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати за свідків та інших невстановлених співучасників злочину у даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення».
Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбаченого ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, сторона обвинувачення в клопотання ставить питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у межах досудового розслідування.

Стороною захисту у судовому засіданні надано письмові заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , в яких ставиться питання про відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Вказане клопотання обґрунтовано, зокрема, наступним:

«Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового розгляду сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують застосування обмеження свободи, в іншому випадку суд відмовляє у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини (рішення Конституційного суду від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
Особливе місце серед видів запобіжних заходів, визначених положеннями ст. 176 КПК України, займає тримання під вартою, оскільки останній пов`язаний з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність (рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017 року).
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
-здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
-пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
-перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
-враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);
- зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"-1);
Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України (Лист ВССЦКС від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»)
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 194 КПК України).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод»(далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.
Окрім цього, відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Щодо обґрунтованості підозри

Згідно з рішенням ЄСПЛ за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «...вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри...».
«Обґрунтованість підозри», на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.
Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства).
Таким чином, органом досудового розслідування не встановлено, причетність ОСОБА_5 до інкримінуємих йому діянь. Більш того, уповноваженими особами органу досудового розслідування 15.10.2020 року ОСОБА_5 було затримано за адресою поштового відділення № 04114 АТ «Укрпошта», де застосовано спеціальні засоби - кайданки. У спеціальному приміщенні «Укрпошти», уповноважені особи ГУ СБ України у м. Києві та Київській області застосовували до затриманого не дозволені методи слідства, а саме - наносили тілесні ушкодженні в область голови та тулубу, на голову одягали поліетиленовий пакет. Після чого, приблизно о 23 год. 30 хв. привезли затриманого за місцем його тимчасового мешкання, а саме: АДРЕСА_3 , де в зазначеному приміщенні провели обшук. Після описаних подій ОСОБА_5 доставили до Управління СБ України, що знаходиться в районі метро Чернігівська, де останнього почали утримувати. Ранком, тобто 16.10.2020 року ОСОБА_5 , разом зі співробітниками СБ України, вилучене 15.10.2020 року поштове відправлення, відправив за вказаними співробітниками СБ України реквізитами до м. Миколаєва, через недержавного оператора ТОВ «Нова пошта» (відділення № 47). Далі, разом зі співробітником СБ України ОСОБА_5 був доставлений за адресою тимчасового мешкання. Після описаних подій, співробітник СБ України разом із ОСОБА_5 та іншими співробітниками СБ України направилися до м. Миколаєва.
У місці Миколаєві ОСОБА_5 утримувався співробітниками до 20.10.2020 року. І лише 21.10.2020 року останні прибули до м. Києва, де ОСОБА_5 наказали підписати необхідні документи, та сказали, що «ти тепер у нас на гачку».
Протиправними діями співробітників СБ України ОСОБА_5 був позбавлений волі більше ніж на 6 днів та був зобов`язаний робити те, що накажуть, оскільки знав що за невиконання наказів його будуть бити та одягати поліетиленовий пакет на голову, як це було здійснено 15.10.2020 року.
Після 21.20.2020 року ОСОБА_5 виконував доручення співробітників СБ України.
05.08.2021 року ОСОБА_5 зателефонували співробітники СБ України та наказали приїхати за адресою управління СБ, куди він неодноразово приїздив та знав місцезнаходження відповідних службових кабінетів.
У період з 06.08.2021 року по 09.08.2021 року ОСОБА_5 наказали на власному автомобілі їхати до м. Одеси разом зі співробітниками СБ України.
У м. Одесі на підзахисного одягли спеціальну техніку для проведення негласних слідчих (розшукових) дій та надали відповідні інструкції, дотримуючись яких він мав спілкуватися з ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ). Виконавши поставлені накази ОСОБА_5 разом зі співробітником СБ України направилися до міста Києва.
До повідомлення про підозру ОСОБА_5 викликали до Управління СБ України, де йому наказували підписувати документи.
З огляну на вказане, повідомлення про підозру ОСОБА_5 є необгрунтованим, свавільним. Відносно останнього було вчинено ряд правопорушень. Однак, уповноважені особи органу влади зловживаючи своїми владними повноваження, вирішили, що позбавивши волі іноземця, зможуть нівелювати свої протиправні дії відносно останнього.

Щодо наявності ризиків

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ! ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.
Слідчому судді, суду необхідно мати на увазі, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.
Клопотання про застосування до ОСОБА_5 , містить посилання на обгрунтування ризиків передбачених п.п. 1-5 ст. 177 КПК України.
Однак, сторона захисту стверджує, що жоден ризик не містить обґрунтування його реальності, а містить лише формальні мотивування без підтвердження останніх.
Згідно з положеннями Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення статті 150 Кримінально- процесуального кодексу України стосовно тяжкості злочину (справа про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу)» від 8 липня 2003 року N 14- рп/2003, Конституційний суд України постановив - тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави.
Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).
У справі «Мамедова проти Росії» ЕСПЛ зазначив, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).
Так, ОСОБА_5 , підозрюється у вчинення злочинів, та у разі доведення вини йому може бути призначено реальне покарання. Однак, ОСОБА_5 , з 15.10.2020 року був затриманий співробітниками СБ України про що не складався протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. З цього часу ОСОБА_5 за першим викликом, у денний та нічний час, з`являється до співробітників СБ України. Останньому не надавалася правова допомога та більш того, ОСОБА_5 зобов`язували підписувати документи, які йому надавали.
Крім того, ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де фактично і мешкає зі своєю дружиною ОСОБА_15 та матір`ю останньої.
ОСОБА_5 , працює водієм таксі, що підтверджується відповідним профілем у мобільному додатку «Bolt Driver».
ОСОБА_5 , з перших днів його затримання співпрацює зі слідством. Вищевказане, спростовує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За період проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000181 від 17.09.2020 року органом досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових). До вказаних дій було залучено ОСОБА_5 . Всі вилучені предмети та речовини містяться у матеріалах кримінального провадження та відповідно доступу до яких підзахисний не має. З огляду на вказане, сторона захисту вважає наведену дану підставу як формальну.

Щодо впливу на свідків у кримінальному провадженні

15.10.2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано у відділені «Укрпошта». До зазначених осіб було застосовано насильство. Співробітники СБ України утримували останніх у кайданках та наносили тілесні ушкодження. Після цього, надані показання були відображені у процесуальних документах, серед яких - протокол огляду місця події від 15.10.2020 року.
Після описаних подій пройшло більше 9 місяців. Підзахисний ОСОБА_5 жодним чином не вплинув на ОСОБА_10 .
Щодо свідка ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ). ОСОБА_5 допомагав співробітникам СБ України знайти вказаного свідка. Оскільки співробітники СБ України, проводячи відносно останнього негласні слідчі (розшукові) дії залучили підзахисного. Підзахисний жодним чином не може впливати на вказаного свідка, оскільки не знає його місця мешкання, а засоби зв`язку відсутні. Крім того, якщо б вказаний ризик мав би реальність, то уповноваженими особами органу досудового розслідування відносно нього можливо було б застосувати заходи безпеки. Підтвердження того, що вказаний ризик реальний не містять а ні матеріали кримінального провадження, а ні додатки до клопотання про застосування запобіжного заходу.

Щодо перешкоджання кримінального провадження іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється
Сторона обвинувачення, на підтвердження реальності вищевказаних спроб не надала жодного доказу. Більш того, реальність вказаних ризиків не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
ОСОБА_5 , як зазначалося, співпрацює з органом досудового розслідування. За весь період перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягувався.
Так, останній притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що свідчить про його працевлаштування та відповідно отримання доходу.
У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України, п. 51).
Однак, сторона захисту вважає, що до підзахисного не може бути застосовано жодного запобіжного заходу оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_5 є необгрунтованим, а ризики, визначені ст. 177 КПК України відсутні».

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на обставини справи та особу підозрюваного.

Сторона захисту проти задоволення клопотання слідчого та прокурора заперечувала, посилаючись на необгрунтованість підозри. Крім того, на переконання захисту, органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Усні заперечення захисника, висловлені у судовому засіданні, переважно збігаються з тими, що викладені у письмовому вигляді.

Додатково звернуто увагу на те, що підозра не відповідає встановленим вимогам та вручена не уповноваженою особою, та на неправильну правову кваліфікацію інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення.

Сторона захисту під час виступу неодноразово звертала увагу на те, що підозрюваний з жовтня 2020 року співпрацює з органами досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в тому числі, залучався ними до проведення негласних слідчих дій. Прокурор дані обставини у судовому засіданні підтвердив.

Крім того, стороною захисту під час засідання заявлено клопотання в порядку ст. 206 КПК України у зв`язку з подіями, що мали місце 15.10.2020.

Підозрюваний доводи та вимоги свого захисника підтримав. Під час надання пояснень повідомив суд, що 15.10.2020 був затриманий співробітниками СБ України у відділенні «Нової пошти», які застосовували до нього не дозволені методи слідства, а саме - наносили тілесні ушкодженні в область голови та тулубу, на голову одягали поліетиленовий пакет.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і визначений вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 17.09.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 внесено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

26.08.2021 ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Як видно з матеріалів провадження, повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на данному етапі сумнівів щодо його законності або порушення порядку вручення не викликає.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, наявність таких ризиків не може обґрунтовуватись припущеннями, реальність ризиків має підтверджуватись відповідними доказами, які мають міститись в матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, матеріалами клопотання, що є предметом розгляду, жодних з ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджено. Будь-якого доказу, який би свідчив про реальну можливість настання таких ризиків, органом обвинувачення наразі не надано.

Натомість, на даний час доведено належну процесуальну поведінку підозрюваного, який з жовтня 2020 року співпрацює з органом досудового розслідування (яким в т.ч. залучався до проведення негласних слідчих дій), самостійно з`явився для розгляду даного клопотання до суду. При цьому фактів не з`явлення на виклики слідчого суду не повідомлено та доказів такого не надано.

Таким чином на даний час з стороною обвинувачення не доведено, що з боку підозрюваного існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що виключає необхідність застосування до нього запобіжного захожу.

При цьому, слідчий суддя враховує, що тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком. Так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними.

Також, вирішуючи клопотання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини про те, що позбавлення свободи і тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості. (Рішення Європейського Суду «Марченко проти України» від 10.02.2011).

Проте, наразі наявності конкретного суспільного інтересу, яким би могло бути виправдено тримання підозрюваного під вартою матеріалами клопотання не доведено.

При цьому, вирішуючи питання щодо можливості обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя також враховує особу останнього, міцність соціальних зав`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини (одружений, має постійне місце проживання); наявність у підозрюваного постійного місця роботи (працює в службі таксі); майновий стан підозрюваного (має постійне джерело доходу); відсутність судимостей у підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя ще раз наголошує, що в матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні, документально підтверджені дані про те, що щодо підозрюваного наразі наявний хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи, що в наданих до суду матеріалах відсутні докази, які б свідчили про наявність ризиків, визначних у ст. 177 КПК України, наразі прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що є підставою для постановлення ухвали про відмову в застосуванні запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ).

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати, що відповідно до п.п. 1, 3 ч. 7 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний:

- прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

- підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Незастосування до підозрюваного запобіжного заходу не звільняє його від виконання обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України.
Крім того, суд враховує, що згідно з ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Враховуючи наведене, з огляду на зазначене захисником та підозрюваним безпосередньо у судовому засіданні під час надання усних пояснень та викладене захисником у письмових запереченнях на клопотання про застосування запобіжного заходу, виконуючи загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини, на підставі ч. 6 ст. 206 КПК України, слідчий суддя вбачає підстави доручити компетентним посадовим особам Офісу Генерального прокурора провести дослідження фактів, викладених в таких заявах щодо можливого застосування та/або погроз застосування до ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) насильства під час затримання 15.10.2020, та в разі виявлення таких фактів вжити заходів згідно із законодавством.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 176-178, 184, 193, 194, 206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000181 від 17.09.2020, відмовити.

Відповідно до ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України доручити компетентним посадовим особам Офісу Генерального прокурора провести дослідження фактів, викладених, зокрема, в письмових запереченнях адвоката ОСОБА_7 щодо застосування та/або погроз застосування насильства до ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) під час затримання 15.10.2020, та в разі виявлення таких фактів вжити заходів згідно із законодавством.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1