ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№615/1577/19 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1458/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-обвинуваченого ОСОБА_7 ,
-захисника ОСОБА_8 ,
-потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
-представника потерпілої ОСОБА_11 ,
-представника цивільного
позивача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, цивільного позивача ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , представника потерпілої ОСОБА_11 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в ТОВ «РЕМ СТРОЙ СЕРВІС» на посаді начальника виробничо-технологічного відділу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 05.07.2019 року о 09:10 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом та реєстраційного талону на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.9а, п.2.1 а) і б) ПДР України згідно з якими:
- п.2.9а водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин,

- п.2.1а водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- п.2.1б реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон),
та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Київ у напрямку м. Харків, де в районі 434 км, діючи з необережності, проявив необачність, не переконався, що його маневр є безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги п.п.10.1,11.3 ПДР України, згідно з яким:
- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
безпричинно виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у зустрічному для нього напрямку зі сторони м. Харкова в напрямку м. Києва рухався автомобіль Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_17 , який з метою уникнення зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 , зманеврував ліворуч по ходу свого руху, а ОСОБА_7 здійснюючи маневр праворуч, повертаючись на свою смугу руху, допустив зіткнення з автомобілем Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП пасажири автомобіля Ford Transit отримали: ОСОБА_10 - тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_18 загинув на місці події.
Порушення вимог п.п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 відповідно висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №19-621/6219 від 01.11.2019 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.
Органом досудового розслідування дії водія ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 тілесні ушкодження середньої тяжкості, потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_18 .

В апеляційних скаргах цивільний позивач ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 представник потерпілої ОСОБА_11 , доводи яких збігаються, посилаються на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначили, що суддя в ході судового розгляду поводилася упереджено, оскільки неодноразово наполягала на винуватості іншого учасника ДТП. Наголосили, що суд безпідставно прийняв до уваги висновки експертних досліджень, які були проведені за заявами сторони захисту, оскільки вказані експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність, а також були зроблені на підставі пояснень обвинуваченого без урахування пояснень потерпілих та свідків. Вважають висновки суду про невідповідність дій працівників поліції щодо виявлення в обвинуваченого ознак алкогольного сп`яніння необґрунтованими. Наголосили, що винуватість обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілих та свідків, а також висновком експертизи, яка надана стороною обвинувачення. На думку потерпілого ОСОБА_15 суд безпідставно визнав його показання неналежними. Просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор послався на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що висновки суду про недопустимість довідки ХОБСМЕ №02-06/371 від 10.02.2020 року щодо стану алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки у разі вчинення ДТП, внаслідок якої загинула особа, огляд на стан сп`яніння проводиться у закладі охорони здоров`я. Наголосив, що висновок експертного дослідження сторони захисту від 15.08.2019 року є недопустимим доказом, оскільки отриманий з істотним порушенням норм КПК України, а експертне дослідження від 04.02.2020 року є неналежним, оскільки в його основу покладено висновок попередньої експертного дослідження від 15.08.2019 року. Наголосив, що судом було визнано неналежним доказом висновок автотехнічного дослідження №19-6218/6219 від 01.11.2019 року, у зв`язку з тим, що показання свідків/потерпілих відрізнялись від показань, які були зафіксовані в протоколах слідчих експериментів. Однак судом безпідставно залишено без задоволення заявлені прокурором та потерпілими клопотання про допит зазначених осіб, надання доручення органу досудового розслідування проведення слідчих експериментів для уточнення показань щодо механізму дорожньо-транспортної події. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, потерпілих, представника потерпілої та представника цивільного позивача, які підтримали доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог, передбачених п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а також мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Цих вимог судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд в обґрунтування прийнятого рішення про виправдування ОСОБА_7 поклав висновок автотехнічного експертного дослідження №141-01/20 від 04 лютого 2020 року, який було проведено на підставі заяви захисника ОСОБА_19 та експертний висновок №1435/1436 за результатами проведення комплексного судового транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження від 15 серпня 2019 року, який було проведено на підставі заяви захисника ОСОБА_8 (а.с.92-97, 237-244 т.2).

Відповідно до ч.2 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Згідно ч.10 ст.101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Зі змісту висновку №1435/1436 за результатами проведення комплексного судового транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження від 15 серпня 2019 року, слідує, що вказаний висновок був зроблений на підставі наданих захисником ОСОБА_8 наступних матеріалах: даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2019 року, схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2019 року; фототаблиці до протколу огляду місця ДТП від 05.07.2019 року; пояснень ОСОБА_7 від 01.08.2019 року.

Відповідно до вищенаведеного висновку в діях водія автомобіля «Хюндай Туксон» ОСОБА_7 відсутні невідповідності вимогам «Правил дорожнього руху України», які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП, а в діях водія автомобіля «Форд Транзит» ОСОБА_17 , є невідповідність вимогам п.п.10.1, 14.2 «Правил дорожнього руху України», і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Висновок автотехнічного експертного дослідження №141-01/20 від 04 лютого 2020 року було складено з урахуванням висновку №1435/1436 за результатами проведення комплексного судового транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження від 15 серпня 2019 року.

Відповідно до вищенаведеного висновку, водій автомобіля «Хюндай Туксон» ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці не мав технічної можливості уникнути зіткнення, а водій автомобіля «Форд Транзит» ОСОБА_17 , мав таку технічну можливість.

Однак, вказані висновки експерта ґрунтуються на показаннях лише обвинуваченого ОСОБА_7 та на наданих, стороною захисту матеріалах, без урахування показань потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та свідків ОСОБА_17 , а також даних протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та потерпілого ОСОБА_22 .

До того ж, надані стороною захисту висновки цих експертних досліджень суперечать даним висновку експерта №19-6218/6219 від 01 листопада 2019 року, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , а також потерпілого ОСОБА_15 (а.с.134-152 т.2).

Відповідно до вищенаведеного висновку експерта водій автомобіля «Форд Транзит» ОСОБА_17 не мав технічної можливості запобігти зіткненню, а водій автомобіля «Хюндай Туксон» ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти ДТП та в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, 11.3, 12.6 «г», 12.9 «б» «Правил дорожнього руху України» і перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Частиною 2 статті 332 КПК України передбачено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Однак, істотні суперечності між вищезазначеними висновками судових експертів не були усунуті шляхом допиту експертів, оскільки судом першої інстанцій не було допитано експертів, які проводили експертизи №1435/1436 за результатами проведення комплексного судового транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження від 15 серпня 2019 року, автотехнічного експертного дослідження №141-01/20 від 04 лютого 2020 року, №19-6218/6219 від 01 листопада 2019 року, а також не було проведено комплексної експертизи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, маючи такі суперечливі висновки судових експертів, повинен був діяти відповідно до вимог ст.332 КПК України, чого зроблено не було, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

До того ж, відповідно до матеріалів кримінального провадження, 16 жовтня 2020 року представником потерпілої ОСОБА_11 було заявлено відповідне клопотання про призначення експертизи за ухвалою суду (а.с.27-29 т.4), яке ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року було залишено без задоволення (а.с.47-48 т.4), мотивуючи тим, що заявником не обґрунтовано необхідність призначення такої експертизи.

Зазначені висновки суду є безпідставними, оскільки відповідно до вищенаведеного клопотання представником потерпілої ОСОБА_11 містить обґрунтування щодо суперечності висновків експертів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також з відповідним проханням про призначення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи.

Таким чином висновки суду про недоведеність, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України є передчасними.

Таким чином, вищенаведені порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження та доказів, оскільки відповідних клопотань про повторність їх дослідження ні в апеляційних скаргах, ні в суді апеляційної інстанції учасниками судового провадження апеляційному суду не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбачених п.2 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення законності, вмотивованості і обґрунтованості судового рішення, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого і ухвалити обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, цивільного позивача ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , представника потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2020 рокущодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: