В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0002235 від 31.07.2021 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісне, Дубровицького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, несудимого, із неповною середньою освітою, непрацюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , в 2020 році, за невстановлених обставин та місці, придбав у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.06.2018, виданого на ім`я останнього, після чого, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на підроблення даного пенсійного посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, чи іншою особою, яка має право видавати, чи посвідчувати такі документи, і який надає право, або звільняє від обов`язків, з метою особистого використання завідомо підробленого документа, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці замінив фотокартку ОСОБА_5 , шляхом наклеювання своєї фотокартки на верх попередньої з метою подальшого використання в своїх цілях даного документа, яке згідно висновку експерта № СЕ-19/118-21/7211-ДД від 12.08.2021 року є підробленим шляхом заміни фотознімку, а саме наклеювання нового фотознімку на верх попереднього, тим самим підробив офіційний документ.

Крім того, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що пенсійне посвідчення, яке видається в пенсійних установах йому не видавалось, в порушення вимог Постанови правління Пенсійного фонду України № 26 - 1 від 03 листопада 2017 року «Про порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії», після заміни фотокартки ОСОБА_5 шляхом наклеювання своєї фотокартки на верх попередньої в пенсійному посвідченні серії НОМЕР_1 від 15.06.2018, виданого на ім`я останнього, 29.07.2021, близько 18 год. 00 хв. перебуваючи поблизу школи «Колегіум», що по вул. Пересопницька 93 у м. Рівне, достовірно знаючи про те, що пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.06.2018, виданого на ім`я ОСОБА_5 є підробленим, використав його на законну вимогу працівника поліції з метою встановлення особистості для складання постанови по справі про адміністративні правопорушення серії ГАВ №214946.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, які передбачені ч. 1 ст. 358 КК України - як підроблення іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем та ч. 4 ст. 358 КК України - як використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих проступків визнав повністю, щиро покаявся, їх кваліфікацію не оспорював та підтвердив факт, що дійсно він у 2020 році придбав у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.06.2018 та замінив фотокартку останнього шляхом наклеювання своєї фотокартки на верх попередньої з метою подальшого використання в своїх цілях даного документа. Крім того, після заміни фотокартки ОСОБА_5 шляхом наклеювання своєї фотокартки на верх попередньої в даному пенсійному посвідченні виданого на ім`я останнього, 29.07.2021, близько 18 год. 00 хв. перебуваючи поблизу школи «Колегіум», що по вул. Пересопницька 93 у м. Рівне, достовірно знаючи про те, що дане пенсійне посвідчення виданого на ім`я ОСОБА_5 є підробленим, використав його на законну вимогу працівника поліції з метою встановлення особистості для складання постанови по справі про адміністративні правопорушення. Просить суд суворо його не карати.

Постановою сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 від 02.08.2021 визнано речовими доказами та приєднано до матералів кримінального провадження пенсійне посвідчення видане на ім"я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 06.08.2021 накладено арешт на пенсійне посвідчення видане на ім"я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 .

Витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи становлять 1372 грн 96 коп.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані діяння являються кримінальними проступками.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених проступків, обставини вчинення проступків, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин суд не встановив, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємих статтей Кримінального Кодексу України у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушеннь, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді одного року обмеження волі;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді одного року та шести місяців обмеження волі.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визнати остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді одного року та шести місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 1372 грн 96 коп.

Речовий доказ - пенсійне посвідчення видане на ім"я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 залишити при матеріалах провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: