ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/98/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України
11 січня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

засудженого вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22.06.2018 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 06 місяців позбавлення волі та вироком Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 12.10.2018 року за ч.3 ст.185, ч.1-4 ст.70 КК України на 03 роки 08 місяців позбавлення волі.
Початок строку: 22.06.2018, кінець строку: 22.02.2022.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що під час перебування в місцях позбавлення волі засуджений дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи, за що був заохочений 7 (сім) разів. Мав одне стягнення за самовільне залишення робочого місця, яке зняте. Починаючи з 1997 року, він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, зокрема проти власності, при цьому неодноразово умовно-достроково звільнявся та знову скоював нові злочини, за що притягався до кримінальної відповідальності. Крім того, ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2020 року та 19.07.2021 року було відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «ПВК № 90» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 через відсутність для того підстав.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вказує про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Зазначає про те, що є працевлаштованим, має заохочення, переведений до дільниці соціальної реабілітації. Зауважує про те, що його допомоги потребують батько-інвалід та неповнолітній брат.

Просить розглянути його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до усталеної судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Згідно із матеріалами провадження та наданої характеристики, ОСОБА_7 в ДУ «Північна виправна колонія №90» відбуває покарання з 13.08.2018 року. На заходи виховного впливу реагує своєчасно. З представниками адміністрації установи дотримується ввічливих взаємовідносин. По характеру спокійний. По відношенню до себе самокритичний та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований. Рівень розвитку інтелекту середній. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані. Приймає участь у програмі диференційно-виховного впливу "Правова просвіта". Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Соціальні зв`язки підтримує. Був працевлаштований з грудня 2018 року по серпень 2020 року токарем на виробничій зоні. Зараз засуджений працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті.
Дані довідки про заохочення та стягнення свідчать про те, що за весь час відбування покарання до засудженого ОСОБА_7 7 разів застосовувались заходи заохочення, 1 раз застосовувався захід стягнення, який погашено у встановленому законом порядку.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання як особа, що довела своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2020 року та 19.07.2021 року було відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «ПВК № 90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 через відсутність для того підстав.

Згідно із ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення злочинів. При цьому до нього неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але ОСОБА_7 нівелював гуманне ставлення до нього з боку держави та продовжив злочинну діяльність, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Посилання апелянта на те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, переведений до дільниці соціальної реабілітації, не свідчать про наявність того, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, оскільки відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. При цьому відповідно до змісту матеріалів справи, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання з 13.08.2018 року, почав отримувати заохочення лише з 2019 року.
Доводи засудженого про те, що він є працевлаштованим в установі виконання покарань, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для застосування положень ст.81 КК України, та, зважаючи на характеристику особи засудженого в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вказівки апелянта про те, що його допомоги потребують батько-інвалід та неповнолітній брат, виходячи зі змісту матеріалів справи, зокрема відомостей про неодноразове притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, порушення положень застосування інституту умовно-дострокового звільнення, не є запорукою для припинення ОСОБА_7 злочинної діяльності та забезпечення ним належної правослухняної поведінки, а тому не можуть бути прийняти до уваги як обставини, що свідчать про можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При перевірці матеріалів справи не встановлено обставин того, що процес змін в особистості засудженого ОСОБА_7 досяг рівня його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4