Справа № 352/1376/20
Провадження № 1-кп/352/95/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000012 від 06.07.2020 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого неофіційно на приватному підприємстві «Топтюнінг» тонувальником вікон, розлученого, утриманця однієї малолітньої дитини, перестарілого батька 1950 р.н. та матері 1956 р.н., комісованого з лав ЗСУ, депутатом не обирався, українця, громадянина України, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_6 , будучи батьком, починаючи з 21.08.2017 р. злісно ухиляється від утримання малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний проступок підсудний вчинив при таких обставинах:

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 12.02.2018 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліментів на користь дружини ОСОБА_7 , на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 950 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 21.08.2017 року і зобов`язано проводити до повноліття дитини.
На виконання вказаного рішення Івано-Франківського міського суду Тисменицьким РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 344/10675/2017, виданого 22.03.2018 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_7 , на утримання їх неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 950 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.
Після відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_6 неодноразово викликався до Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів.
Не дивлячись на це, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на офіційну роботу не влаштовувався, на облік як безробітний в Тисменицький центр зайнятості, не став.
Проте, ОСОБА_6 здійснював різного роду роботи на території Івано-Франківської області, за що отримував грошову винагороду.
Таким чином, ОСОБА_6 у період часу з серпня 2017 року по липень 2020 року, у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів взагалі не здійснював.
Враховуючи викладене, ОСОБА_6 з 21.08.2017 р. по 01.07.2020 р., внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 .
В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інша особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, ОСОБА_6 як батько малолітньої дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надавав їй необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у її вихованні.
Таким чином, ОСОБА_6 з 21.08.2017 р. по 01.07.2020 р., проживаючи окремо від своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , будучи її батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.
Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_6 за період з 21.08.2017 р. по 01.07.2020 р. становить 34 805,65 (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ять гривень шістдесят п`ять) копійок.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті проступку визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду показання про те, що дійсно знаючи про покладене на нього згідно рішення суду зобов`язання по сплаті аліментів в користь потерпілої ОСОБА_7 на утримання його неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , від проведення сплати аліментів ухилявся, проте мав матеріальну можливість таку сплату здійснювати, оскільки працював та регулярно отримував грошову винагороду в формі заробітної плати. На даний момент заборгованість по аліментних платежах перед потерпілою погасив повністю, спативши загалом 50670. Просить суд суворо його не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ст. 164 ч. 1КК України, так як він будучи батьком, починаючи з 21.08.2017 р. злісно ухиляється від утримання малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного неправомірного діяння, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку, заподіяні неправомірним діянням матеріальні збитки відшкодував потерпілій повному обсязі в добровільному порядку.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд також враховує і думку потерпілої, щодо несуворості міри покарання, яку слід призначити останньому, як і те, що ОСОБА_6 згідно ст. 89 КК України не судимий; по місцю проживання характеризується позитивно; працюючи займається суспільно-корисною працею; на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, проте перебуває на диспансерному обліку в лікаря нарколога; зі слів має незадовільний стан здоров`я, являється утриманцем перестарілих батьків матері 1950 р. народження та батька 1956 р. народження, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої протиправної поведінки останнього.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу винного, суд вважає доцільним призначити підсудному покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання підсудного та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 342-376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді ста годин громадських робіт.

Речові докази по даному кримінальному провадженні : матеріали виконавчого провадження № 55244513, яке знаходиться при матеріалах даного кримінального провадження повернути Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не закладався.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, потерпілій, обвинуваченому та захиснику негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ