Ухвала
Іменем України

11 січня 2022 року
м. Київ

справа № 204/7852/20
провадження № 51-5289 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, якою вирок Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року залишено без змін,
встановив:
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя м. Дніпро,

засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за те, що 27 серпня 2020 року близько 17 години, знаходячись біля кафе «Хвилинка», розташованого по вул. Макарова,

37-д у м. Дніпро, на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час конфлікту

з ОСОБА_6 , дістав з поліетиленового пакету, який знаходився у нього

в руках, кухонний ніж та підійшовши до ОСОБА_6 впритул, завдав останньому вказаним ножем один удар в грудну клітку, чим, відповідно до висновку експерта №1661/429-Е, спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням діафрагми та печінки, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею і ускладнилось розвитком гострого недокрів`я, від яких настала смерть потерпілого.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку

з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК, оскільки у нього не було умислу на вбивство потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК. Вказує, що ОСОБА_5 після висловлених потерпілим образ в його сторону наніс кухонним ножем виключно один не цілеспрямований удар ножем в область нижньої частини грудної клітини, який не супроводжувався жодним висловлюванням, яке б вказувало на наявність умислу на вбивство. Вважає,

що безпосередньо причиною смерті став причинно наслідковий зв`язок між нанесеним ударом та поступовою втратою крові, яка привела до гострого недокрів`я. Зазначає, що після нанесення удару обвинувачений злякався

та залишив місце події, хоча мав можливість нанести і інші удари ножем. Звертає увагу, що коли обвинувачений залишив місце події, потерпілий був ще живий

та свідки викликали йому швидку.
Також захисник вказує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою допущені судом першої інстанції порушення, належним чином не обґрунтував своє рішення та безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Згідно зі змістом касаційної скарги, захисник порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, в якій не наведено обґрунтування відмови

у задоволенні апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильної кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст.115 КК, оскільки у останнього не було умислу

на вбивство потерпілого.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, такі твердження захисника

перевірялися під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5

в порядку апеляційної процедури.
Зокрема, апеляційний суд констатував таке.
Суд першої інстанції ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та у їх сукупності

і взаємозв`язку.
Такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних

у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8

та ОСОБА_9 ; фактичних даних, що містяться у протоколах оглядів місця події, обшуку, огляду трупу потерпілого, у протоколах проведення слідчих експериментів, висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів.
Винуватість ОСОБА_5 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_7 , рідного брата померлого, який в судовому засіданні показав, що на початку червня по АДРЕСА_1 останній не потиснув руку ОСОБА_5 і той дістав

два ножа й кинувся на нього, але він сказав, що не буде вітатися, оскільки

не зобов`язаний цього робити. ОСОБА_5 жив у бараці на селищі, часто ходив

з ножем. 28 серпня 2020 року йому зателефонували і сказали, що підрізали його брата. Коли він приїхав на місце вчинення злочину, ОСОБА_5 вже був

у кайданках, брата не було, чи були там якісь предмети, не бачив.
Також свідок ОСОБА_8 пояснила, що 27 серпня 2020 року близько 17 години вони з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розмовляли біля кафе «Хвилинка» неподалік від бетонних труб. ОСОБА_6 не провокував ОСОБА_5 , тільки зробив зауваження, що останній з ножем, фізичного конфлікту в них не було. Після зауваження ОСОБА_6 ОСОБА_5 підійшов і вдарив його блискучим кухонним ножем у груди. Свідок ОСОБА_9 надав аналогічні пояснення

та додатково зазначив, що він з поліцейськими знайшли ОСОБА_5

у сусідньому дворі, коли його затримали, він був без ножа, а до цієї події ходив

з ножем. ОСОБА_5 був нетверезий, його хтось вдарив по обличчю і він шукав цю людину.
Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав сумніватися в достовірності

цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими

як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.
Висновки суду про те, що ОСОБА_5 , заподіюючи тілесне ушкодження потерпілому, діяв з умислом на вбивство, апеляційний суд визнав обґрунтованими, оскільки про це свідчать характер дій ОСОБА_5 , спосіб і механізм спричинення тілесного ушкодження та його локалізація, а саме, завдання удару ножем у груди, тобто в область, де знаходяться життєво важливі органи, а також наслідки,

що настали смерть потерпілого.
Той факт, що обвинувачений спричинив лише одне поранення потерпілому, після чого з місця вчинення злочину втік, коли потерпілий був ще живий, не свідчить про відсутність у останнього умислу на вбивство потерпілого.
З урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи,

а також перевірених апеляційним судом, дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковані правильно, з чим погоджується і колегія суддів.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК та за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення,

у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3