У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001103.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2022 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.03.2022 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що він перебуває під вартою з 17.05.2019 р., тобто маже 2 роки, за цей час, ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватись від суду або вчинення нового кримінального правопорушення зменшились, а доводи прокурора про наявність вказаних ризиків є припущеннями, які нічим не підтверджені. Ризик впливу на свідка ОСОБА_8 відсутній, оскільки останній допитаний в ході судового розгляду, і показань, які б підтверджували його винуватість не надав.
Обвинувачений вважає, що клопотання прокурора, розглянуто судом формально, без дослідження всіх обставин справи необхідних для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, а ризики можливого переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується не зменшились та продовжують існувати.
Задовольняючи клопотання прокурора, суд виходив з того, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені тяжких злочинах, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений не працює, характеризується посередньо, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що ризики можливого переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились та не перестали існувати, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.
Виходячи з вимог ч. 5 ст. 199 КПК України, в даному випадку, суд зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, не доведе, що
обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
обставини, які перешкоджають завершенню розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку судового розгляду і тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого судового розгляду, інші обставини, що вплинули на невиправдано тривале тримання особи під вартою, чи не з`явилися до моменту розгляду подання причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі, оскільки ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі суду не вмотивовано, на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.
Так, відповідно матеріалам провадження, 17.05.2019 р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_5 , до 13.07.2019 р., обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обґрунтованості підозри вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України та наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, враховано те, що на час обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , останній ніде не працює, не має постійного джерела доходу, підозрюється у неодноразовому вчиненні тяжких кримінальних правопорушень як за місцем реєстрації в м. Миколаєві, так і за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав з лютого 2018 року по травень 2019 рок разом з матір`ю, має задовільний стан здоров`я. Також встановлено, що ОСОБА_5 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. ст. 311 КК України (обвинувальний акт 30.11.2018 року направлений до одного з судів м. Києва), продовжив злочинну діяльність.
Також судом враховано, що свідок ОСОБА_8 , яка надавала покази щодо злочинної діяльності ОСОБА_5 , є його знайомою, проживає за місцем реєстрації ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , що доводить наявність ризику незаконного впливу на свідка.

02.10.2019 р. після визначення підсудності вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за Центральним районним судом м. Миколаєва, при розгляді кримінального провадження по суті, дія запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 неодноразово продовжувалась.

11.01.2022 р. при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд в черговий раз врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України та те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.
Отже, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 у період з жовтня 2019 року по січень 2022 року, тобто більше 2 років, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції посилався на одні й ті ж обставини.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р., зазначено, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи, причини, про які йдеться у рішенні національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості перевалює над принципом поваги до свободи особистості».

Аналізуючи викладене, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, апеляційний суд визнає, що хоча матеріали клопотання і містять дані, які вказують на обґрунтованість обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак прокурором не доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням викладеного та даних про його особу, є невиправданим.

На підставі наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що підстави для продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відсутні, втім з урахуванням обставин кримінального провадження та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце своєї реєстрації за адресою АДРЕСА_3 , до 09.03.2022 р., з покладенням на нього певних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 412, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 09.03.2022 р. включно із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 та покладенням наступних обов`язків:
прибувати за всіма викликами суду;
утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;
повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3