ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1642/19

Провадження № 11-кп/4820/24/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника
потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000365 від 11.11.2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 (три) роки.
Покладено на ОСОБА_7 , визначені ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто, щомісячно, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, в розмірі 5459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , починаючи з 22.05.2019 року по 01.06.2022 року, включно. Ухвалено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 3227 (три тисячі двісті двадцять сім) гривень 16 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.11.2018 року, - скасовано.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок його суворості та зменшити термін іспитового строку і строку позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, просить зменшити розмір моральної шкоди та шкоди завданої каліцтвом. Вказує, що згідно висновку експерта від 31.07.2019 року, на момент огляду, рульове керування, ходова частина та гальмівна система автомобіля BMW 316 перебували у несправному та непрацездатному стані. При тому, що потерпілий ОСОБА_9 , як власник автомобіля, був відповідальним за його технічний стан, у т.ч. і в момент передачі його для керування ОСОБА_7 . Ця обставина судом першої інстанції не була врахована при визначенні ступеня вини та призначенні покарання ОСОБА_7 . Без будь-яких підстав суд, фактично, поклав вину за технічні несправності автомобіля, які забороняли його експлуатацію на ОСОБА_7 , якому про це нічого не було відомо, оскільки власник автомобіля ОСОБА_9 про це не повідомив. Призначаючи обвинуваченому покарання суд, належним чином, не врахував всіх обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, ступеня його вини, пом`якшуючих покарання обставин, а саме: визнання вини, каяття, сприяння встановленню істини по справі, добровільне відшкодування майнової шкоди потерпілому. При визначенні стягнених розмірів шкоди, місцевим судом не враховано, що потерпілий ОСОБА_9 , з власної ініціативи, передав автомобіль для керування ОСОБА_7 , будучи обізнаним в тому, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння та наявності в автомобілі технічних несправностей, які забороняли його експлуатацію, чим проявив грубу необережність, яка сприяла заподіянню йому, як моральної, так і матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок, в частині призначеного покарання, скасувати і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а в частині цивільного позову змінити, стягнути одноразово з ОСОБА_7 , на його користь, шкоду, завдану ушкодженням здоров`я та каліцтвом за період з 22.05.2019 року по 01.06.2022 року у сумі 196 524 грн., та моральну шкоду у сумі 250 000 грн. В решті вирок суду залишити без змін. Уважає, що застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідкам, які настали, а саме отримання ним тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними в момент їх заподіяння для його життя та здоров`я. Вказує, що обвинувачений щиро не розкаявся у вчиненому, вину під час досудового розслідування не визнавав, в суді визнав лише частково, ухиляється від відшкодування, в повному обсязі, завданої шкоди, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння. На його думку суд першої інстанції не правильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Апелянт зазначає, що до вказаної ДТП він був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , середній заробіток складав 7798,71 грн., що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 , проте, внаслідок непрацездатності за станом здоров`я, після ДТП, його було звільнено з військової служби у зв`язку з втратою професійної працездатності 70 %, згідно довідки до акту огляду МСЕК встановлено 2-гу групу інвалідності з 22.05.19-01.06.2022 рр. Розмір втраченого заробітку внаслідок каліцтва (7798,71х0,70) становить 5459 грн. за один місяць, інвалідність встановлена на три роки, тобто 36 міс. х5459= 196 524 грн. Вважає, що ця сума підлягає стягненню одноразово на його користь у зв`язку з ушкодженням здоров`я та каліцтвом. Крім того, вказує, що було порушено його життєві плани, звільнено з роботи, встановлено другу групу інвалідності і часткову непрацездатність, він потребує проходження після реабілітаційного періоду внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди, через пережиті страждання внаслідок ДТП, оцінює у 250 000 грн. та вважає, що судом першої інстанції безпідставно, необґрунтовано та незаконно суму стягнення моральної шкоди на його користь було зменшено.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Не спорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не було враховано характер вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості, особу винного та інші обставини кримінального провадження, а саме: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не визнання ОСОБА_7 вини, часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_9 та думку останнього, який наполягав на суворому покаранні. Покарання призначене ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 75 КК України, не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Крім того, апелянт не погоджується з рішенням суду щодо повернення речового доказу автомобіля марки «BMW 316» ОСОБА_9 , оскільки власником вказаного транспортного засобу є громадянин Польщі, а у потерпілого відсутні будь - які документи на право власності на вказаний автомобіль. Вважає, що з наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних скарг потерпілого і прокурора, думку потерпілого та прокурора, на підтримку доводів своїх апеляційних скарг та заперечення щодо апеляційної скарги захисника, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши частково матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора слід задовольнити частково.
Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 10 листопада 2018 року близько 20 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «BMW 316», на реєстрації республіки Польща « НОМЕР_2 », синього кольору, з несправною ходовою частиною, що полягає у значному експлуатаційному зношуванні шин переднього лівого та обох задніх коліс та встановлення на задню вісь автомобіля шин різних розмірів, а також несправною робочою гальмівною системою, яка полягає у непрацездатності гальмового механізму заднього лівого колеса, в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_9 , а також на задньому пасажирському сидінні зліва позаду водія - ОСОБА_12 , поряд з ним ОСОБА_13 , рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год., по вул. Хмельницькій, що в смт. Ярмолинці Хмельницької області, із сторони смт. Ярмолинці, в сторону м. Хмельницький, неподалік багатоквартирного будинку №70А, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, змінив напрямок керованого ним автомобіля, не переконавшись, що перед зміною це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, після чого на ліве в зустрічному напрямку руху узбіччя, з подальшим з`їздом у кювет, де допустив зіткнення з двома залізобетонними електроопорами та перекидання керованого ним автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_14 Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля марки «BMW 316», на реєстрації республіки Польща « НОМЕР_2 » ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови та тулуба з тілесними ушкодженнями у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, забою нирок, серця та легень, чисельних саден шкіри голови, закритих переломів 1-го ребра правої та 4-го ребра лівої половини грудної клітки, множинних розривів капсули печінки, розриву задньої діафрагмальної ділянки правої долі печінки, множинних розривів селезінки, часткового відриву жовчного міхура від свого ложа на печінці, з накопиченням у черевній порожнині крові (близько 1500 мл.), множинними гематомами за очеревинного простору, з накопиченням крові та повітря в правій плевральній порожнині грудної клітки, з розривом тяжкого травматично-геморрагічного шоку, що підтверджений падінням показників артеріального тиску до рівня 40/0 та відсутністю пульсу на переферійних артеріях, а також лабораторними показниками крові з падінням рівня еретроцитів до 2,ЗТ/л, гемоглобіну - до 72 г/л, гематокриту до 24%, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.
Своїми діями ОСОБА_15 порушив вимоги п.1.5 ч.1, п. 2.3 (б), п. 2.9 (а), п.10.1, п. 12.1, п. 12.4, п. 31.4.1, п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме, п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. п.2.9. Водієві забороняється: а)керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. п. 10.1.Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. п. 12.1.Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5. Колеса і шини: а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм.; г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.
Вище переліченні порушення Правил дорожнього руху України, допущенні водієм автомобіля марки «BMW 316», на реєстрації республіки Польща « НОМЕР_2 », ОСОБА_14 , перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій, в апеляційних скаргах, учасниками процесу не оскаржуються, а відтак вирок суду, в цій частині, відповідно до ст. 404 КПК України не переглядається.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Однак цих приписів закону судом першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та стягнення з нього моральної шкоди судом не дотримано.
Згідно з приписами п.4 ч.1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій, зокрема, в випадках неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку посилається на тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який характеризується позитивно за місцем проживання, раніше не судимий, часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, визнання ним вини, молодий вік, не перебування на диспансерному обліку в лікаря-нарколога, психіатра.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав часткове відшкодування шкоди; обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Мотивуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, має постійне місце проживання та добровільно частково відшкодував завдану шкоду.
Однак, суд першої інстанції, формально вказавши на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення діяння ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, фактично її не врахував.
При цьому, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин, свідомо сів за кермо транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, не проаналізував суд характеру й обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, непоправних наслідків у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, що цей злочин, відноситься до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.
За таких обставин, навіть позитивні характеристики та зазначені дані про особу обвинуваченого і відшкодування частково шкоди потерпілому, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за таких обставин висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання зроблений без належного урахування обставин кримінального провадження та даних про його особу, не є належно обґрунтованим та вмотивованим і суперечить вимогам ст. 75 КК.
З урахуванням наведеного, позитивні дані про особу винного та наявність пом`якшуючих покарання обставин, відшкодування частково шкоди потерпілому, є підставою для призначення для ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, в мінімальному розмірі з позбавленням права керування транспортними засобами.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає частково обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Призначивши ОСОБА_7 покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.
Крім того, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню і в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, а тому вимоги цивільного позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до приписів ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ч. 3 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_9 моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_7 , суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення вимог, врахував глибину моральних та фізичних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння, втрату професійної працездатності на 70%, встановлення другої групи інвалідності та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає стягнуту із обвинуваченого суму коштів недостатньою на відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, через неврахування судом першої інстанції ряду суттєвих обставин, що вплинуло на законність ухвалення судового рішення в цій частині.
Так, судом не враховано те, що до вказаної ДТП ОСОБА_9 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , середній заробіток складав 7798,71 грн., що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 , проте внаслідок непрацездатності за станом здоров`я, після ДТП, його було звільнено з військової служби у зв`язку з втратою професійної працездатності 70 %, згідно довідки до акту огляду МСЕК встановлено 2-гу групу інвалідності з 22.05.19-01.06.2022 рр., було порушено його життєві актуальні плани, самореалізації, необхідність проходження тривалого після реабілітаційного періоду внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову, а саме про стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди, підлягає скасуванню, у зв`язку з необхідністю збільшення розміру стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача на користь цивільного позивача.
При цьому колегія суддів враховує, що здоров`ю ОСОБА_9 було заподіяно значну шкоду, він зазнав фізичного болю та страждань, витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак цього досягти не вдалося, переніс сильний емоційний стрес через отримані травми, переніс оперативне втручання та перебував в комі, втратив роботу, на 70% працездатність, визнаний інвалідом 2 групи, назавжди порушено звичайний ритм його життя, значно погіршився його психологічний та фізичний стан, що додає йому моральних страждань.
За таких обставин апеляційна скарга потерпілого, в частині стягнення на його користь з ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 250 тис. грн. підлягає задоволенню.
Разом з тим, підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого в частині стягнення відшкодування шкоди, завданої каліцтвом-втраченого заробітку, одноразово, та зменшення моральної шкоди та шкоди, завданої каліцтвом, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
За змістом ч.ч.1,2 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.
Як убачається з вироку, при визначенні потерпілому ОСОБА_9 розміру шкоди, завданої каліцтвом, суд врахував, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2019 року, середньомісячний заробіток потерпілого за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я та втраті працездатності, складає 7798,71 грн. - (7798,71 грн. + 7798,71 грн. + 7798,71 грн.):3.
Відповідно до довідки Хмельницької обласної МСЕК серії АГ № 0025074 від 22.05.2019 року, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_9 становить 70%.
Таким чином, розмір втраченого заробітку, внаслідок каліцтва з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, складає 5459 грн. (7798,71х70%).
Відповідно до довідки Хмельницької обласної МСЕК серії АВ № 0047305 від 22.05.2019 року, ОСОБА_9 встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.06.2022 року.
За наведених обставин, підстав для зменшення розміру вказаної шкоди, колегія суддів не вбачає.
Сплата обвинуваченим 9974 грн. потерпілому, у відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, на стадії апеляційного розгляду, має бути врахована на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Враховуючи обставини справи та зазначені норми Закону, враховуючи матеріальний стан як потерпілого, так і обвинуваченого, який в судовому засіданні вказував, що не має можливості сплатити таку значну суму коштів одноразово, суд обґрунтовано визнав за необхідне задовольнити вимогу про стягнення шкоди, завданої каліцтвом потерпілого і здійснювати її щомісячними платежами в сумі 5459 грн. за період з 22.05.2019 по 01.06.2022 року.
За наведених обставин, в цій частині, доводи потерпілого ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування, постановою старшого слідчого СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції ОСОБА_16 від 11 листопада 2018 року, автомобіль марки «BMW 316», на реєстрації республіки Польща « НОМЕР_2 », синього кольору, визнаний речовим доказом, який постановлено зберігати на території Ярмолинецького Вп ГУНП в Хмельницькій області. (а.кп. 27).

Ухвалою слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2018 року на автомобіль марки «BMW 316», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », (на реєстрації республіки Польща), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_17 , та яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_7 , житель АДРЕСА_1 , було накладено арешт (а.кп. 31).

Суд першої інстанції, при ухваленні вироку, у резолютивній його частині, прийняв рішення про повернення арештованого майна, а саме автомобіля марки «BMW 316», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », (на реєстрації республіки Польща), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , належить ОСОБА_17 , законному володільцю ОСОБА_9 .

Посилання апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення майна користувачеві ОСОБА_9 є необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження та з показань потерпілого, в суді апеляційної інстанції, вбачається, що останній, був законним володільцем (користувачем) цього автомобіля. На спростування вказаних обставин прокурором, в процесі судового та апеляційного розгляду, відповідних доказів не надано.

Доводи сторони захисту про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання та зменшення розміру моральної шкоди, оскільки суд, фактично, поклав вину за технічні несправності автомобіля, які забороняли його експлуатацію на ОСОБА_7 , якому про це нічого не було відомо, так як власник автомобіля ОСОБА_9 про це не повідомив, позбавлені підстав, оскільки відповідно до положень п.2.3.а ПДР України, перед виїздом, водій зобов`язаний, зокрема, перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового вироку, в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити, в цій частині, новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3