Справа № 932/497/20
Провадження № 1-кс932/3381/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000139 від 14.01.2020 року, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
09 серпня.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: 4 системних блоків, 5 моніторів, які було вилучено за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000139 від 14.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

07.08.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено огляд місця події, де було виявлено та вилучені: 6 системних блоків, 6 моніторів.

Вказані речі, що були вилучені в ході огляду місця події від 07.08.2021 року, можуть мати безпосереднє значення по кримінальному провадженню, в якості речових доказів. Та відповідно для перевірки причетності вказаних речей, щодо здійснення за допомогою останніх правопорушень шляхом неправомірного використання та встановлення оригінальності вказаних речей.

З метою збереження даних речових доказів, для запобігання можливості їх відчуження, розпорядження та користування виникла нагальна необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно в рамках кримінального провадження.

Для встановлення об`єктивних обставин, по вказаному кримінальному правопорушенню по вилученим речам та транспортному засобу необхідно провести експертні дослідження щодо встановлення фактів справжності вказаних речей.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчим суддею встановлено, що 09.08.2021 року слідчий СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , надав до суду клопотання про надання дозволу на проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.08.2021 року у задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.
Відповідно до ст. 94 КПК, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких згідно ст. 131 КПК України відноситься арешт майна, у системному тлумаченні з функціями слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження під судовим контролем за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб в порядку, визначеному процесуальним законом.

Особливий порядок застосування арешту майна визначається у 17 главі КПК України, за правилами якої передбачена у п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу легітимною метою втручання у право власності визнається завдання запобігання можливості приховування такого майна, його пошкодженні, псуванні, знищенні, перетворенні чи відчуженні, а його суть згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України полягає в обмеженні особи у здійсненні і реалізації свого конституційного права власності.
Рішення Є.С. від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Дослідивши клопотання та додані до нього додатки, слідчий суддя вважає, що у зв`язку з тим, що слідчому було відмовлено у проведенні огляду місця події за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополь-1, буд. 16, дане клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, за погодженням із прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000139 від 14.01.2020 р., про проведення про арешт майна, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1