Справа №198/434/21
Провадження №1-кп/0198/21/21
19.11.2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , законного представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2021 за № 0000723, за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в смт Юр`ївка Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітніх дітей, із середньою освітою, працює різноробочим в ФГ «Центавр Агро», засуджений

30.07.2020 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин, покарання відбув повністю 01 грудня 2020 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 заподіяв необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 за таких обставин.

11 вересня 2021 року о 14:25 годин в будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та його дружиною ОСОБА_7 , яка в той час тримала на руках їх спільну доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникла сварка.

В процесі словесного конфлікту ОСОБА_5 , відчуваючи стосовно ОСОБА_7 особисту неприязнь, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, за відсутності умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, однак проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав один удар лівою ногою в область нижніх кінцівок (по гомілці) своєї дружини ОСОБА_7 .

Внаслідок завданого обвинуваченим ОСОБА_5 удару його дружина ОСОБА_7 впала на підлогу та випустила з рук їх доньку потерпілу ОСОБА_6 , що призвело до падіння останньої животом на підлогу і заподіяння їй кримінально протиправними діями ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше ніж як 21 день), у вигляді перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків.

Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ст.128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнав повністю та дав показання про те, що 11.09.2021 в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , між ним та його дружиною ОСОБА_7 виникла сварка на грунті особистих неприязних стосунків. В ході сварки, близько о 14-30 годині він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завдав дружині удар лівою ногою в область нижніх кінцівок, внаслідок чого ОСОБА_7 , яка тримала на руках малолітню ОСОБА_6 , впала разом з донькою.

Також обвинувачений зазначив, що не бачив дитину на руках дружини, оскільки остання стояла до нього спиною. До лікаря батьки в цей день та протягом наступних двох днів не звертались через те, що не помічали суттєвих змін в поведінці та зовнішньому вигляді малолітньої ОСОБА_6 .

Час, місце, мотив вчинення злочину, механізм та локалізацію нанесеного дружині ОСОБА_7 удару, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, інші обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_5 не спростовував, а навпаки їх підтвердив.

Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, викладених вище, їх не оспорювали, правильно розуміючи при цьому зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження не виникає.

Зізнавальні свідчення ОСОБА_5 суд знаходить такими, що відповідають об`єктивним обставинам, вони надані послідовно, несуперечливо, добровільно. Суд вважає їх допустимими. Сумнівів у правдивості показань ОСОБА_5 у суду не виникає.

Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що вина ОСОБА_5 в необережному середньої тяжкості тілесному ушкодженні доведена. Скоєне ОСОБА_5 підлягає кваліфікації за ст.128 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_5 суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 скоїв злочин, який згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, раніше судимий, має на утриманні малолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується негативно, а за місцем роботи позитивно. Пом`якшуючою покарання обставиною суд для ОСОБА_5 визнав щире каяття, обтяжуючими вчинення злочину щодо малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому згідно з обвинувальним актом обтяжуючою покарання обставиною визнано також і рецидив злочинів. Однак, при призначенні покарання суд не може врахувати таку обставину, оскільки рецидив відповідно до ст. 34 КК України являє собою вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_5 має судимість за вчинення умисного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, проте вчинив необережний злочин, передбачений ст. 128 КК України, що у даному випадку виключає рецидив.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.

Суд бере до уваги і досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ризик небезпеки ОСОБА_5 як для суспільства, так і для окремих осіб, ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень ОСОБА_5 оцінюється як середній.

Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння домашнього насильства, конкретні обставини справи, байдуже ставлення обвинуваченого до стану здоров`я дитини після спричинення їй тілесних ушкоджень, наявність пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, суд призначає покарання ОСОБА_5 в межах санкції ст. 128 КК України, у виді обмеження волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини справи, суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого правил ст. 75 КК України, адже на переконання суду виправлення ОСОБА_5 можливе лише за умови реального відбування ним покарання.

Цивільний позов по справі не поданий.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому за ст. 128 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_5 за ст. 128 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

Запобіжний захід не обрано.

Цивільний позов не подано.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1