Справа №522/995/21
Провадження №1-кп/522/237/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001021 від 06.06.2020 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чимішлія, Чимішлійського району р. Молдова, громадянки р. Молдова, молдованки, без освіти, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, на території України місця реєстрації немає, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 13.12.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ст. 75 КК України - 2 роки іспитового строку,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Так, 06.06.2020 року ОСОБА_3 , перебуваючи в ранковий час у приміщенні Спасо-Преображенського собору, розташованого на площі Соборна, 1, в місті Одесі, побачила жінку в кишені куртки якої знаходився мобільний телефон.
В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на повторне таємне викрадання чужого майна, а саме мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 06.06.2020 року о 10 годині 56 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи у приміщенні Спасо-Преображенського собору, розташованого на площі Соборна, 1, в місті Одесі, підійшла до ОСОБА_6 , яка також перебувала у приміщенні зазначеного собору, та впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для потерпілої та відвідувачів собору, умисно, повторно та з корисливих мотивів, ОСОБА_6 куртки, належний останній «Нuawei » моделі: «Y7», вартістю 5 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє.
Таємно викравши мобільний телефон ОСОБА_6 вартістю 5 000 гривень, ОСОБА_3 покинула місце вчинення нею кримінального правопорушення, майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинив останній матеріальний збиток у вказаному розмірі.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Окрім того, 29.06.2020 року ОСОБА_3 , перебуваючи в денний час у приміщенні магазину «Антошка», розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Мала Арнаутська, 117, побачила рюкзак, який знаходився на стільці у вказаному приміщенні.

В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на повторне таємне викрадання чужого майна, а саме цінного майна, яке знаходилось у рюкзаку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 29.06.2020 року о 12 годині 09 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину «Антошка», розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Мала Арнаутська, 117, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для потерпілої та відвідувачів магазину, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрала з рюкзаку, який належить ОСОБА_7 , належний останній мобільний телефон торгової марки «Samsung», моделі: «Galaxy 15», вартістю 5 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_2 , та сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером: НОМЕР_3 , які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Таємно викравши мобільний телефон ОСОБА_7 вартістю 5 000 гривень, ОСОБА_3 покинула місце вчинення нею кримінального правопорушення, майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинив останній матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Таким чином, загалом встановлені достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаялась та визнала свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та підтвердила обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті. Вона підтвердила наявність фактів, викладених в обвинувальному акті, а саме, що дійсно, 06.06.2020 року о 10 годині 56 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи у приміщенні Спасо-Преображенського собору, розташованого на площі Соборна, 1, в місті Одесі, підійшла до ОСОБА_6 , яка також перебувала у приміщенні зазначеного собору, та впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для потерпілої та відвідувачів собору, умисно, повторно та з корисливих мотивів, ОСОБА_6 куртки, належний останній «Нuawei » моделі: «Y7», вартістю 5 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_1 . Майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що 29.06.2020 року о 12 годині 09 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину «Антошка», розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Мала Арнаутська, 117, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для потерпілої та відвідувачів магазину, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрала з рюкзаку, який належить ОСОБА_7 , належний останній мобільний телефон торгової марки «Samsung», моделі: «Galaxy 15», вартістю 5 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_2 , та сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером: НОМЕР_3 . Майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд.
Обвинувачена щиро розкаялась, запевнив суд, що більше не вчинятиме злочинів та просила призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Прокурор просив призначити обвинуваченій покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явились.Відповідно до вимог ст.325 КПК України неявка потерпілого у судове засідання не є перешкодою для проведення судового розгляду.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд встановив, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує:
-по першому епізоду за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;
-по другому епізоду за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
За сукупністю ОСОБА_3 вчинила злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує її особу, а саме: офіційно непрацевлаштована, раніше судима:13.12.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 185 КК України, які вчинила ОСОБА_3 , є нетяжким злочином.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд враховує: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 не встановлено.
З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченої, вказані пом`якшуючі обставини, ставлення обвинуваченої до вчиненого, наявність невідшкодованих збитків, а також, те, що ОСОБА_3 вчинила злочини у період іспитового терміну, а тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинені нею злочини покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для її перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.
ОСОБА_3 засуджена вироком Приморського районного суду м. Одеси 13.12.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачена вчинила після постановлення вироку від 13.12.2019 року, але до повного відбуття покарання, а тому за вчинення вказаних кримінальних правопорушень їй слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.
Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Суд враховує, що вироком Приморського районного суду м. Одеси 13.12.2019 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Новий злочин вчинено ОСОБА_3 в період іспитового строку, а саме 06.06.2020 року.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами кримінального покарання" наголошено, що згідно з частиною 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинила новий злочин в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції частини 2 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченої не застосовувався та, враховуючи вимоги ст. ст.177,178 КПК України, підстави для його обрання, на даному етапі, відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 185 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 (двох) років та одного місяця позбавлення волі.
В силу ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, визначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси 13.12.2019 року, та з урахуванням положень ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: диски «DVD-r», які знаходяться в конверті білого кольору, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1