Справа № 488/406/21
Номер провадження № 1-кп/488/109/22

У Х В А Л А
17.01.2022 року
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених: ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на те, що враховані при обранні запобіжного заходу ризики втратили свою актуальність через тривале перебування обвинуваченого під вартою; останній має міцні соціальні зв`язки - зареєстроване місце проживання; родину - мати і двох молодших братів, при цьому мати обвинуваченого ОСОБА_12 , 1974 р.н. та його брат, 2014 року народження, перебувають на його утриманні, бо матір хворіє на виразку шлунку, а брат навчається у третьому класі в школі; ризики, зазначені прокурором, останнім не доведені; обвинувачений хворіє на синдром Клерка-Леві-Критеско, у зв`язку із чим потребує висококваліфікованої медичної допомогу в умовах стаціонару, звернувся до суду із клопотанням про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 з підстав недоведеності прокурором ризиків тримання обвинуваченого під вартою та їх необгрунтованість, неврахування прокурором даних про особу обвинуваченого - який має сталі соціальні зв`язки, родину та постійне місце мешкання, просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 клопотання захисників підтримали.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, які є в розпорядженні суду, суд дійшов такого висновку.
Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.
Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Також, що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні у тому числі багатоепізодного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, за яке передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі (11 епізодів злочинної діяльності за ч.3 ст.307 КК України) та у вчиненні нетяжкого злочину, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів без мети збуту, вчинених за попередньою змовою групою осіб (1 епізод злочинної діяльності за ч.2 ст.309 КК України). Інкриміновані злочини, пов`язані з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, скоєні обвинуваченим в складі організованої злочинної групи, повторно, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 до затримання офіційно не працював, постійного та стабільного джерела прибутку не мав.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні багатоепізодного особливо-тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, вчинених повторно, організованою групою (6 епізодів злочинної діяльності за ч.3 ст.307 КК України), за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років.
Крім того, ОСОБА_6 , хоча і був офіційно працевлаштований, однак нелегальним джерелом його доходу, відповідно до обвинувального акту, слугувала його протиправна діяльність, пов`язана із незаконним збутом психотропних речовин; обвинувачений характеризується за місцем мешкання негативно, підтримує відносини з особами, схильними до вчинення злочинів та правопорушень.
Зважаючи на характер кримінального правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який пов`язаний із систематичною незаконною діяльністю в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, яка була припинена виключно працівниками правоохоронних органів, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 можуть ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.
Також на переконання суду про наявність існування вказаних ризиків свідчить і те, що інкриміновані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 злочини, у тому числі стосуються продажу психотропних речовин, а також вчинені з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, при цьому ОСОБА_4 є організатором та керівником стійкого об`єднання у формі організованої групи, під час затримання 15.06.2020 року, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого МОЦПЗ Миколаївської обласної ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мали діагноз гостра інтоксикація внаслідок вживання марихуани, що вказує на антисоціальну спрямованість обвинувачених та дає підстави для критичної оцінки їх моральних якостей.
Поряд з цим, суд відзначає, що існування в обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків - наявність постійного місця проживання та родини, хоча і мінімізує зазначені ризики, однак повністю їх не виключає.
Беззаперечних даних, які б виключали встановлені судом ризики, не встановлено.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не порушує їх права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому вважає за доцільне продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на наведене, доводи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та їх захисників, на переконання суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків здійснення останніми вищевказаних дій у випадку застосування до них іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
На посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 , про те, що ОСОБА_4 хворіє на хронічне захворювання, а тому потребує догляду лікаря в умовах стаціонару, суд зауважує, що медична допомога ув`язненим надається медичною частиною філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України в Миколаївській області». Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Будь - яких доказів того, що працівники ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» відмовляють ОСОБА_4 у наданні медичної допомоги, матеріали кримінального провадження не містять.
Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який відносно обвинувачених суд не вбачає.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, а саме - до 16.03.2022 року включно.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, а саме - до 16.03.2022 року включно.
Копію ухвали направити начальнику СІЗО м. Миколаєва.
У клопотанні захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешту - відмовити за необгрунтованістю.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року, ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1