У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000033

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2021 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції з Київського районного суду м. Одеси)
представника потерпілої ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_7 засуджений за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалено строк покарання рахувати з 30.01.2019.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14992 грн та 200000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 13262 грн 28 коп. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг, змін та доповнення до апеляційних скарг.

В поданих апеляційних скаргах захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , висловивши аналогічні вимоги, просили змінити вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 116 КК України та призначити покарання в межах санкції зазначеної статті.

В подальшому, до початку апеляційного розгляду, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали зміни до апеляційних скарг, та кожен з апелянтів просили скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Вважають, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 116 КК України, а саме як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленого систематичним характером жорстокого поводження з боку потерпілого та його діями, що принижують честь особи.

Зазначили, що між подружжям потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 тривалий час існував конфлікт з приводу необґрунтованих грошових вимог, які ОСОБА_13 висував до ОСОБА_7 . З метою задовольнити свої вимоги у протиправний спосіб, потерпілий звертався за допомогою до невідомих йому осіб, які у 2016 році погрожували ОСОБА_7 насильством в разі незадоволення вимог ОСОБА_13 , а у серпні та жовтні 2018 року завдали ОСОБА_7 тілесні ушкодження, передаючи «привітання» від ОСОБА_13 . Також зазначили, що ОСОБА_13 був позивачем у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_7 щодо неіснуючого боргу та про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна, з метою заволодіти нерухомим майном обвинуваченого.

Апелянти стверджували, що під час судового засідання 30.01.2019 потерпілі глузували з обвинуваченого, погрожували залишити без засобів до існування. Вказану поведінку потерпілих захисники вважають жорстокою та такою, що принижує честь особи, та яка і стала причиною виникнення у ОСОБА_7 специфічного емоційно-психологічного стану, який в свою чергу викликав відповідну реакцію у вигляді вбивства двох осіб.
На думку апелянтів, вказані обставини підтверджуються поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та висновком судово-психіатричної експертизи №278 від 13.06.2019.

При цьому, на думку апелянтів, на наявність стану фізіологічного афекту вказує дуже короткий проміжок часу (приблизно 1,5 хв) між психогенними факторами, які потягнули за собою фізіологічний афект (який зокрема був спровокований хронічним захворюванням на цукровий діабет) та безпосередньо суспільно-небезпечним діянням. При цьому умисел на позбавлення життя потерпілих у ОСОБА_7 виник раптово і був реалізований негайно. Це вбачається з досліджених судом записів з камер відеоспостереження. Апелянти зазначили, що умисне вбивство було вчинено ОСОБА_7 в стані сильного душевного хвилювання, тобто раптового емоційного процесу, викликаного поведінкою потерпілих у суді, що відбувся неочікувано, миттєво, швидко і бурхливо, та що певною мірою припинив здатність ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії і керувати ними, яке було зумовлено системним характером жорстокого поводження з боку потерпілих та їх поведінкою, яка принижує честь обвинуваченого.

На думку апелянтів, суд необґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 , оскільки ці докази не відповідають критерію достовірності. Крім того, вважають, що показання свідка ОСОБА_18 досліджено судом першої інстанції з порушенням вимог ч.4 ст.95 КПК України, оскільки в обґрунтування висновків, наведених у вироку, покладені показання, які суд безпосередньо не сприймав під час судового засідання, а при допиті вказаного свідка були порушені вимоги ст. 336 КПК України, суд безпідставно здійснював допит свідка ОСОБА_18 , який є мешканцем м. Одеси, за клопотанням останнього в режимі відеоконференції.

Зазначили про неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Захисники зазначили, що ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування та у суді першої інстанції було залучено в якості захисника адвоката ОСОБА_6 (т.1 а.с.76), яким було заявлено клопотання про призначення амбулаторної психологічної експертизи (т.1 а.с.65-67).

При цьому матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_7 від обраного ним захисника ОСОБА_6 , тим більше у присутності останнього та при тому, що участь захисника є обов`язковою. На переконання апелянтів, судом допущено грубе порушення права обвинуваченого на захист.

Захисник ОСОБА_22 також зазначив, що був позбавлений права захисту обвинуваченого в суді першої інстанції, при цьому виконував свої функції під час досудового розслідування, та ним було заявлені клопотання, доля яких не була вирішена, ним була побудована концепція захисту, що полягала в низці клопотань, проведенні експертиз, розробка питань до них, допит експертів, свідків події тощо, права реалізації якої був позбавлений повністю.

Апелянти зазначили, що судом першої інстанції не вирішено клопотання захисника ОСОБА_6 про призначення амбулаторної психологічної експертизи від 25.10.2019.

Аналізуючи висновок комплексної судово-психіатричної експертизи №167 від 29.08.2019, захисники вважають, що даний висновок необхідно визнати недопустимим доказом. На думку апелянтів, судом не враховано, що згідно висновків судових психіатричних експертиз, експерти Херсонської психіатричної лікарні розійшлися в думках щодо емоційного стану обвинуваченого у момент інкримінованого злочину з експертами Дніпровської клінічної психіатричної лікарні.

Також апелянти зазначили, що 15.07.2019 постановою заступника прокурора Миколаївської області здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено Заводському ВП ГУ НП в Миколаївській області. Посилаючись на ч. 1 ст.38 КПК України, вважають, що слідчим підрозділом може бути виключно слідчий відділ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області, а не Заводський ВП ГУ НП в цілому. Тому вважають, що постанова заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_23 від 15.07.2019 є незаконною і не тягне за собою будь-яких правових наслідків, у тому числі і законності дій слідчих СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області, зокрема і внесення клопотання до Заводського районного суду м.Миколаєва про призначення стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи, і відповідних ухвал слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва.

Незаконність та невмотивованість цієї постанови, винесеної з метою створення видимості законності місця проведення досудового розслідування, підтверджується іншою постановою того ж прокурора від 16.10.2019 про доручення здійснення досудового розслідування СУ ГУ НП в Миколаївській області (т.5 а.с.176).

На думку апелянтів, перелічивши наявні у кримінальному провадженні докази та виклавши показання обвинуваченого, суд без їх належної оцінки та відповідного аналізу зробив безпідставний висновок про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України.
На переконання апелянтів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, право на захист, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, що перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Вважають, що при постановленні вироку жодним чином не враховано позитивні характеристики обвинуваченого, наявність хронічних захворювань, відсутність фактів притягнення до кримінальної відповідальності у минулому.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор та представник потерпілої заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 та просили залишити вирок без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30 січня 2019 року близько 13:45 обвинувачений ОСОБА_7 разом зі своїм сином ОСОБА_24 на автомобілі марки «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув до. Ленінського районного суду м.Миколаєва, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81, для участі у судовому засіданні.

Перед початком судового засідання ОСОБА_7 зайшов до приміщення суду, а його син ОСОБА_24 залишився чекати на нього в автомобілі, припаркованому біля входу до бізнес центру «Космос плаза», у приміщенні якого розташований Ленінський районний суд м.Миколаєва.

В той же день за наслідком судового розгляду цивільної справи Ленінським районним судом м. Миколаєва за позовом ОСОБА_13 ухвалено рішення про часткове задоволення позову та визнання недійсними договорів дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 13.11.2015, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_24 , та житлового будинку АДРЕСА_2 від 23.11.2015, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , ОСОБА_14 . Вказане рішення було оголошено учасникам судового розгляду, в тому числі присутнім у залі судового засідання ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_25 та їх представникам.

Після закінчення судового засідання, приблизно о 14:50 обвинувачений ОСОБА_7 вийшов з приміщення суду на вулицю, де на той час вже знаходились ОСОБА_13 , його дружина ОСОБА_25 та їх представник - адвокат ОСОБА_26 .

В цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_13 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , та дістав з салону належну йому мисливську гладкоствольну зброю - рушницю «Сайга-12С», серія та номер № НОМЕР_2 , номер дозволу № НОМЕР_3 , споряджену набоями, в кількості п`яти штук.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_25 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи при собі вищевказану мисливську гладкоствольну зброю «Сайга-12С», направився до ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_25 , які на той момент стояли на тротуарі біля входу до Ленінського районного суду м. Миколаєва, та розмовляли з адвокатом ОСОБА_26 .

Знаходячись на відстані приблизно в 1,5 м від зазначених осіб, обвинувачений ОСОБА_7 наказав ОСОБА_26 відійти у бік та відразу здійснив один постріл з вищевказаної рушниці в ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_13 впав на асфальтне покриття тротуарної алеї.

Далі обвинувачений ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 та ОСОБА_25 до кінця, підійшов до лежачого на асфальті ОСОБА_13 та здійснив ще один прицільний постріл в нього. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направив ствол рушниці на ОСОБА_25 , яка встигла відбігти та стояла неподалік від нього біля припаркованих перед бізнес центром автомобілями.

ОСОБА_7 вчинив спробу здійснити постріл, але виникла осічка. В цей час ОСОБА_25 відбігла на декілька метрів та забігла за поруч припаркований автомобіль, після чого зупинилась. Обвинувачений ОСОБА_7 зрозумівши, що рушниця дала осічку, перезарядив її та направився в бік ОСОБА_25 , яка продовжувала стояти за припаркованим поряд з бізнес центром автомобілем. Далі обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_25 , знову направив ствол вищевказаної рушниці в бік останньої та здійснив постріл з даної рушниці у ОСОБА_25 .
Після чого ОСОБА_25 , отримавши вогнепальне поранення, відійшла декілька метрів в бік проїзної частини вул. Космонавтів, зупинилася та впала на асфальтове покриття дороги.

Обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до входу до бізнес центру «Космос плаза» та сів на поріг будівлі, поклавши рушницю поряд із собою. В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 знаходився біля входу до бізнес центру, де був затриманий працівниками поліції.

В результаті зазначених протиправних дій обвинувачений ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_25 проникаюче вогнепальне поранення в область грудної клітини справа, а ОСОБА_13 - проникаюче вогнепальне поранення в область черевної порожнини. В результаті отриманого вогнепального поранення ОСОБА_25 померла на місці події, а ОСОБА_13 від отриманого вогнепального поранення помер у кареті швидкої медичної допомоги.

Смерть ОСОБА_25 настала в результаті одного наскрізного вогнепального поранення грудної клітки шротом з пошкодженням лівої та правої легені, навколосерцевої сорочки, лівого вушка серця та початкового відділу висхідної частини дуги аорти, що супроводжувалось внутрішньо-плевральною кровотечею з подальшим розвитком геморагічного шоку.

Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок одного сліпого вогнепального поранення живота шротом, з пошкодженням внутрішніх органів, яке ускладнилися внутрішньо-плевральною кровотечею, геморагічним та травматичним шоком.

ОСОБА_7 визнаний винним в умисному вбивстві двох осіб, та його дії кваліфіковані судом першої інстанції за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 апеляційні скарги підтримали, просили вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілої - адвокат ОСОБА_11 , заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги закону в повній мірі враховані судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Дотримався суд першої інстанції також норм, встановлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, надав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

В суді обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що був знайомий з потерпілими - подружжям ОСОБА_12 , деякий час товаришував з ними. Декілька разів позичав у них гроші, але борги віддавав. Останній раз, коли повертав борг, ОСОБА_13 не повернув йому розписку, а він не придав цьому значення. ОСОБА_13 позичив ці гроші іншій особі, а він, в свою чергу, вирішив допомогти їм обом, заплатити борг ОСОБА_13 замість тієї особи. З цією метою він отримав у банку 1 млн грн, але на нього був здійснений напад, під час якого ці гроші викрали.

Стверджував, що у червні 2016 року до нього додому приїхали з погрозами невідомі особи з вимогою повернути борг, повідомили, що вони від ОСОБА_27 , що він начебто винен ОСОБА_13 гроші, і що є рішення суду про стягнення цього боргу. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_13 використав розписку, яку не повернув. Потім на нього було вчинено декілька нападів, його декілька разів побили та передали «привіт від ОСОБА_28 з Одеси». Після чого він почав возити з собою рушницю.

Також пояснив, що восени 2015 року він подарував будинки своїм близьким, це було ще задовго до ухвалення судом першого рішення про стягнення з нього боргу. Він був впевнений, що підстав про визнання договорів дарування недійсними немає. Тому 30.01.2019 в судовому засіданні був спокійний, а після проголошення рішення був дуже здивований і обурений прийнятим рішенням не на його користь. Стверджував, що після проголошення рішення не пам`ятає, як вийшов з зали судового засідання, підійшов до машини, взяв рушницю, повернувся та здійснив постріли у ОСОБА_13 та ОСОБА_25 . Коли дійшов до тями, то відчував сильну втому, та, зрозумівши, що відбулось, сів на порозі будинку, поклавши біля себе рушницю і став чекати поліцію.

Проте, твердження обвинуваченого та доводи захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які висловлені ними в поданих апеляційних скаргах, щодо вчинення ОСОБА_7 вбивства в стані сильного душевного хвилювання, позбавлені підстав, з огляду на таке.

В суді допитано безпосереднього свідка злочину - свідка ОСОБА_26 , який був представником потерпілих під час судового розгляду 30.01.2019.

Зазначений свідок пояснив, що ні до, ні в ході судового розгляду сторони між собою не спілкувались, судове засідання відбулося спокійно. Суддя проголосила резолютивну частину рішення тихо, а тому вони звернулись з проханням повторити. Після проголошення рішення, він разом з подружжям ОСОБА_12 вийшли з будівлі суду та утрьох стояли на тротуарі в 5 м від входу до будівлі. Несподівано він почув, як йому наказали відійти в сторону, та побачив ствол рушниці, яку тримав чоловік у капюшоні.
Потім почув постріли, після чого ОСОБА_13 упав йому під ноги. Потім чоловік у капюшоні повернув ствол та вистрілив у дружину ОСОБА_13 , але з першого пострілу у неї не попав. Після чого вона побігла між автомобілями в сторону шосе, іншим пострілом він попав у неї і вона впала. Надалі, чоловік відійшов, а він забіг у хол суду та зі свого мобільного викликав швидку та поліцію. Коли вийшов на вулицю, побачив, як біля ОСОБА_7 бігав його син. Він заявив, що стріляв молодий чоловік, але ОСОБА_7 поправив його і сказав, що це зробив саме він, і показав на рушницю, яка лежала поруч на східцях. В ході події він ОСОБА_7 не впізнав, але під час перегляду відео переконався, що це саме ОСОБА_7 і є та особа, що здійснила постріли.

З пояснень свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 які є працівниками Ленінського районного суду м. Миколаєва, слідує, що кожен з них перебували біля будівлі суду у момент, коли ОСОБА_7 здійснив постріли у потерпілих.

Зокрема, свідок ОСОБА_29 підтвердила показання свідка ОСОБА_26 , пояснивши, що до пострілів чула фразу «відійди».

Тобто, встановлено, що потерпілі та їх представник адвокат ОСОБА_26 , стояли втрьох біля будівлі суду, та ОСОБА_7 перед здійсненням пострілів з рушниці наказав адвокатові відійти у сторону.

Окрім того, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_29 та ОСОБА_31 пояснили, що після здійснення пострілів обвинувачений сів на сходах при вході до будівлі суду, зброя знаходилась біля нього, його ніхто не тримав і він нікуди не йшов до приїзду поліції.

Свідок ОСОБА_29 також пояснила, що коли обвинувачений ОСОБА_7 сидів на сходах, кругом всі бігали, була паніка, а обвинувачений сам сказав, що стріляв, при цьому вів себе спокійно.

Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_31 , який пояснив, що під час очікування приїзду поліції, обвинувачений був абсолютно спокійний, не чинив опору.

Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.07.2019 та від 10.07.2019, свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_19 упізнали ОСОБА_7 як особу, яка здійснила постріли 30.01.2019 близько 15 год біля входу до бізнес центру «Космос плаза», розташованого у м. Миколаєві, вул.Космонавтів, 81 (т.2 а.с. 57-65).

Крім цього, в судовому засіданні свідки також підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_7 і є особою, яку вони впізнали за фотознімками.
Показання зазначених свідків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що випадково перебував неподалік будівлі суду та почув хлопки, схожі на постріл, крики людей. Коли підійшов до будівлі суду, побачив обвинуваченого, який стояв спокійно, поводив себе адекватно, на запитання відповідав чітко та спокійно. Біля нього стояли співробітники поліції. Зброя лежала на землі. Людей було багато, стояли неподалік. Подробиці обвинувачений не розповідав. Одягли на нього кайдани, будь-якого опору ОСОБА_7 не чинив.

Свідок ОСОБА_20 повідомив суду, що був у Ленінському районному суді м.Миколаєва у справах. Почув, як на вулиці закричали, що стріляють. Коли вийшов, то побачив труп чоловіка. Незнайомець, який сидів на сходах, сказав, що це зробив він і нікуди не збирається тікати. Але він (свідок) наказав йому залишатись поруч та дочекатись поліції. Обвинувачений був спокійний.

Свідок ОСОБА_33 повідомила, що була секретарем судового засідання під час розгляду цивільної справи, де учасниками провадження були ОСОБА_7 та подружжя ОСОБА_12 . В судовому засіданні всі вели себе спокійно, в поведінці сторін нічого незвичайного не було. Розгляд по суті тривав близько години, спорів не було. Після оголошення рішення хтось із сторони відповідача запитав щодо отримання рішення, на що вона роз`яснила, що видача рішення відбувається за заявою. Після засідання дізналась, що позивач у справі був вбитий біля будівлі суду.

Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що надавав ОСОБА_7 правову допомогу у справі щодо визнання договорів дарування недійсними, де ОСОБА_7 був відповідачем. Перед засіданням він спілкувався з обвинуваченим, який був тривожний та небагатослівний. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснював, що він повернув борг, на що ОСОБА_13 відповів, що це слід довести. Резолютивну частину вони не зрозуміли, оскільки суддя тихо говорила. Після засідання він пішов писати заяву, щоб отримати рішення суду. Звуків пострілів не чув, про подію дізнався від працівників суду. Коли вийшов з будівлі, ОСОБА_13 лежав навпроти дверей, а ОСОБА_7 сидів на східцях, коло нього зліва була рушниця «Сайга».

Показання зазначених свідків щодо обставин вбивства повністю узгоджуються з даними відеозапису від 30.01.2019 у період часу з 14:00:00 до 14:59:59, дослідженому судом першої інстанції, з якого вбачається перебіг подій, які відбувалися у зазначений день на ділянці, розташованій перед будівлею Ленінського районного суду м.Миколаєва, за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81. У вироку детально наведено події, які відбувалися у цей період часу. Зокрема, встановлено, що перед будівлею бізнес-центру є автостоянка з автомобілями, зокрема третій зліва направо перебував автомобіль «Мерседес Віто», належний ОСОБА_7 .
На 48 хвилині відео проглядається, як з будівлі суду вийшло троє осіб - два чоловіки та жінка, в напрямку автомобіля, що знаходився через 6 автомобілів від автомобілю синього кольору, належного ОСОБА_7 .

Обставини, які зафіксовані на даному відеозаписі, є аналогічними тим, що містяться на відеозаписі, отриманому від керівника апарату Ленінського районного суду м.Миколаєва, та під час його перегляду в суді першої інстанції встановлені наступні обставини:

- о 13:44:23 автомобіль «Мерседес Віто» під`їхав до бізнес центру «Космос плаза», де розташовано Ленінський районний суд м. Миколаєва. О 13:50:56 до цього приміщення зайшов адвокат ОСОБА_26 . Потім до цього центру підійшов син ОСОБА_7 - ОСОБА_24 . О 13:58:26 ОСОБА_7 зайшов до приміщення бізнес центру, а його син залишився на вулиці;

- о 14:52:58 з приміщення бізнес центру вийшов адвокат ОСОБА_26 , а також потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_13 , зупинилися на пішохідній алеї, де розмовляли;

- о 14:53:49 ОСОБА_7 вийшов з приміщення бізнес центру з одягнутим капюшоном на голові та направився до автомобіля, на якому приїхав, потім з водійського місця взяв рушницю та розпочав рух у бік ОСОБА_26 , ОСОБА_34 та ОСОБА_13 , а за ним на відстані близько 3-4 м позаду рухався його син ОСОБА_24 ;

- о 14:54:36 ОСОБА_7 вийшов на пішохідну алею, тримаючи в лівій руці рушницю, та знаходячись на відстані близько 3-4 м від ОСОБА_26 , який знаходився лівою частиною тіла по відношенню до ОСОБА_7 , та ОСОБА_34 , яка знаходилася правою частиною тіла по відношенню до ОСОБА_7 , та ОСОБА_13 , який знаходився обличчям по відношенню до ОСОБА_7 , останній здійснив один постріл у бік ОСОБА_13 , в область живота, після чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_7 здійснив ще один постріл у лежачого на землі ОСОБА_13 ;

- в цей час ОСОБА_25 сумкою намагалася завадити ОСОБА_7 продовжувати здійснювати постріли, потім вона побігла між автомобілями, які знаходилися на парковці, та зупинилася, а ОСОБА_7 , знаходячись на відстані 3-4 м від ОСОБА_34 , здійснив в неї третій постріл та потрапив їй в праву сторону, після чого потерпіла впала на землю. При здійсненні пострілів ОСОБА_7 тримав лівою рукою цівку, а правою здійснював натискання на гачок;

- о 14:54:49 до ОСОБА_7 ззаду підбіг його син ОСОБА_24 та вони разом направилися до власного автомобіля;
- о 14:54:58 адвокат ОСОБА_26 побіг в приміщення бізнес центру, а ОСОБА_7 від автомобіля направився в напрямку ОСОБА_13 . Підійшовши впритул до ОСОБА_13 , подивився на нього, після чого підійшов ОСОБА_24 та вони знову попрямували у бік автомобіля. ОСОБА_24 сів в автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. ОСОБА_7 зняв капюшон, сів на парапет біля бізнес центру, поклав рушницю, та почав палити цигарку. О 14:58:23 ОСОБА_7 затримали працівники поліції (т. 2 а.с.9-28)

Аналогічні обставини встановлені протоколом огляду компакт-диску з відеозаписом камери відеоспостереження Ленінського районного суду м.Миколаєва, відповідно до якого оглянуто диск та інформацію, що міститься на ньому, за участю свідка ОСОБА_26 .

При перегляді відеозапису вбачається, що о 14:52:58 з приміщення бізнес центру вийшли, як пояснив свідок, він ( ОСОБА_26 ), ОСОБА_13 та ОСОБА_25 після закінчення судового засідання, яке відбулося в Ленінському районному суді м. Миколаєва 30.01.2019, та зупинилися на тротуарній алеї поруч з входом до бізнес центру, обговорюючи результат судового засідання.

Надалі, о 14:53:49 з приміщення вийшов ОСОБА_7 , з одягнутим капюшоном на голові, запалив цигарку та направився на паркувальний майданчик. За поясненнями свідка, на той момент він ( ОСОБА_26 ) не помітив, що це був ОСОБА_7 .

О 14:54:25, як пояснив свідок ОСОБА_26 , обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до водійського місця автомобіля, щось взяв та направився у бік потерпілих ОСОБА_34 та ОСОБА_13 , обходячи автомобілі, які перебувають на парковці з задньої сторони. На відстані близько 3-4 м позаду ОСОБА_7 йшов його син.

О 14:54:36 ОСОБА_7 вийшов на пішохідну алею, тримаючи в лівій руці рушницю, та, знаходячись на відстані близько 3-4 м від ОСОБА_26 наказав свідкові відійти в сторону, та здійснив один постріл у бік ОСОБА_13 , потрапив останньому в область живота, після чого ОСОБА_13 впав. Після чого, ОСОБА_7 зі зброї здійснив ще один постріл у лежачого на землі ОСОБА_13 . В цей час ОСОБА_25 сумкою намагалася завадити ОСОБА_7 продовжувати здійснювати постріли, потім вона побігла між автомобілями, які знаходилися на парковці, та зупинилася між ними, а ОСОБА_7 , знаходячись на відстані 3-4 м від ОСОБА_34 , здійснив в неї третій постріл та потрапив їй в праву сторону, від якого вона через декілька секунд впала на землю.

О 14:54:49 до ОСОБА_7 підбіг його син, вони разом пішли до автомобіля «Мерседес Віто», де розмовляли, а ОСОБА_7 в лівій руці тримав рушницю.
О 14:54:58 свідок ОСОБА_26 забіг до приміщення бізнес центру з метою викликати карету швидкої допомоги. О 14:55:16, як пояснив свідок ОСОБА_26 , ОСОБА_7 підійшов до лежачого ОСОБА_13 , подивився на нього, після чого відійшов, піднявся на сходинковий виступ, зняв капюшон, сів на парапет, поклав біля себе рушницю, та почав палити цигарку.

О 14:57:59, як пояснив свідок ОСОБА_26 , коли він знаходився біля входу до бізнес центру та розмовляв з поліцейськими, які вийшли з бізнес центру на вулицю, до нього підійшов ОСОБА_7 , який сказав йому, що це він стріляв у Бєлових. Далі ОСОБА_7 став відходити в сторону місця, де він залишив рушницю, в цей час працівники поліції затримали ОСОБА_7 (т.2 а.с. 29-32).

Та обставина, що ОСОБА_7 вчинив вбивство з використанням мисливської гладкоствольної зброї - рушниці «Сайга-12С», підтверджена даними протоколу огляду місця події від 30.01.2019, згідно якому при огляді ділянки місцевості 30х50 м, розташованій за адресою: м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 81 (бізнес-центр «Космос плаза»), виявлено труп жінки, та з її одягу вилучено в місці виявлення тілесних ушкоджень 6 картечин з металу сірого кольору неправильної форми; змиви речовини бурого кольору; біля трупу жінки - жіночу сумку з особистими речами; предмет, схожий на гільзу 18 калібру; предмет зовні схожий на гільзу 12 калібру; предмет зовні схожий на об`єкт №2 12 калібру ; з тильної сторони справа бізнес центру Сайга -12С, калібр НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 ; магазин та 2 патрони 12 калібру, які знаходились в Сайга-12С (т.1 а.с. 208-219);

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 помер у кареті швидкої допомоги, та його труп в подальшому був оглянутий в приміщенні Миколаївського обласного бюро СМЕ.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 361 від 12.04.2019, смерть ОСОБА_25 настала в результаті одного наскрізного вогнепального поранення грудної клітки шротом з пошкодженням лівої та правої легені, навколосерцевої сорочки, лівого вушка серця та початкового відділу висхідної частини дуги аорти, що супроводжувалось внутрішньо плевральною кровотечею з подальшим розвитком геморагічного шоку, підтвердженого даними судово-гістологічного дослідження. Приймаючи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень у вигляді вхідних та вихідних вогнепальних поранень грудної клітки, а також хід та напрямок ранового каналу, в момент пострілу потерпіла знаходилась у вертикальному положенні та була обернена правою боковою поверхнею тіла до нападаючого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 361 від 12.04.2019, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок одного сліпого вогнепального поранення шротом, з пошкодженням внутрішніх органів, яке ускладнилося внутрішньо-черевною кровотечею, геморагічним та травматичним шоком, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження. Враховуючи локалізацію, характер, та морфологічні властивості, а також дані судово- криміналістичного дослідження двох ран, вони були спричиненні з вогнепальної стрілецької зброї, та є вхідними вогнепальними пораненнями. Під час утворення рани № 1 потерпілий був розташований обличчям до нападника. Під час утворення рани № 2 потерпілий був в положенні близько горизонтальному, та був розташований спиною до нападника. Вогнепальні поранення ОСОБА_13 були спричинені з малої відстані.

З показань свідків ОСОБА_26 та вище наведених відеозаписів вбачається, що після вчинення злочину на належному ОСОБА_7 автомобілі «Мерседес Віто», місце пригоди залишив його син ОСОБА_16 .

Під час огляду автомобіля «Мерседес Віто», державний номер НОМЕР_6 , який був виявлений на проїзній частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», перед поворотом на Варварівський міст в бік міста Миколаєва, було виявлено та вилучено: предмет зовні схожий на магазин та патрони в кількості 5 шт, предмети зовні схожі на гільзи в кількості 4 шт, а також дозвіл на зброю № НОМЕР_3 , строком дії до 17.03.2019 (т.1 а.с. 233-245).

При проведенні судових експертиз встановлені наступні обставини:

- згідно висновку експертизи від 17.04.2019 № 67, проведене дослідження шести металевих предметів округлої форми, пластмасовий предмет та предмет темного кольору, які були вилучені під час проведення огляду трупа ОСОБА_13 , та встановлено, що один предмет є складовими частинами патронів 12-го калібру до гладкоствольної мисливської (спортивної) зброї - елементом заряджання; один - полімерним пижом, а інший є полімерним пиж-контейнером; також один із предмет темного кольору є полімерним (гумовим) предметом сферичної форми діаметром 17,5 мм; 6 штук металевих предметів є металевими предметами неправильної геометричної форми. Полімерний пиж та полімерний пиж-контейнер є складовими частинами патронів 12-го калібру до гладкоствольної мисливської (спортивної) зброї, а саме елементом заряджання та відстріляні з гладкоствольної мисливської рушниці 12-го калібру (т.3 а.с. 7-11);

- згідно з висновком експертизи від 27.02.2019, предметом дослідження були предмети, які вилучені при проведенні огляду місця події, та встановлено, що вони є складовими частинами боєприпасів снарядом патронів до мисливської гладкоствольної зброї (т.2 а.с. 146-148);
- згідно висновку експертизи від 15.04.2019 № 58, при проведенні дослідження трьох гільз та гладкоствольної рушниці «Сайга-12С», серійний номер № НОМЕР_5 , які були вилучені під час проведення огляду місця події, встановлено, що надані на експертизу предмети зовні схожі на гільзи у кількості 3 шт. є стріляними гільзами патронів 12-го калібру до гладкоствольної мисливської зброї (калібр 12/70), є складовими частинами патронів 12-го калібру до гладкоствольної мисливської зброї (калібр 12/70 мм). Три стріляні гільзи, які надані на експертизу, стріляні з рушниці «Сайга-12С», серійний номер № НОМЕР_5 . Три стріляні гільзи, які надано на експертизу, стріляні з одного екземпляру зброї. Сліди від деталей зброї, які утворені на поверхні наданих на експертизу гільзах придатні для ідентифікації зброї, з якої вони були стріляні, якою є «Сайга-12С», серійний номер № НОМЕР_5 (т.2 а.с.160-195);

- згідно з висновком експерта від 02.04.2019 за результатами проведеної судово-балістичної експертизи двох предметів, вилучених 30.01.2019 під час проведення огляду місця події, встановлено, що вони є патронами до гладкоствольної мисливської зброї 12 калібру, є боєприпасами, придатними для стрільби, призначені для стрільби з гладкоствольної мисливської зброї 12 калібру. Дані патрони можуть використовуватись для стрільби з переробленої вогнепальної зброї або ж виготовленої саморобним способом відповідного калібру. Надані два патрони призначені та придатні для стрільби з рушниці «Сайга-12С», серійний номер № НОМЕР_5 , що була надана на експертизу (т.2 а.с.201-204);

- згідно висновку експертизи від 26.04.2019 №59 за результатами проведеної судово-балістичної експертизи один предмет, з числа наданих на експертизу, є магазином до гладкоствольних самозарядних мисливських карабінів 12-го калібру. Предмет у кількості 5 шт. з числа наданих на експертизу, є патронами 12-го калібру до гладкоствольної мисливської зброї.

Предмети у кількості 4 шт., з числа наданих на експертизу, є складовою частиною патронів стріляними гільзами патронів до гладкоствольної мисливської зброї 12-го калібру. Предмети у кількості 5 шт., з числа наданих на експертизу, є боєприпасами. Патрони придатні до стрільби і з наданої на експертизу гладкоствольної самозарядної рушниці «Сайга-12С», серії НОМЕР_5 , 12-го калібру також. Чотири досліджені гільзи відстріляні з одного екземпляру зброї, а саме з наданої на експертизу гладкоствольної самозарядної рушниці «Сайга-12С», серії НОМЕР_5 , 12-го калібру. (т.2 а.с. 213-232);

- згідно висновку експертизи від 27.03.2019 № 57 рушниця є багатоцільовою вогнепальною зброєю гладкоствольною самозарядною рушницею «Сайга-12С», серії НОМЕР_5 , 12 калібру, виробництва Іжевського машинобудівного заводу.
Рушниця виготовлена промисловим способом, однак в наданому експертизу стані у досліджуваної рушниці відсутній механізм блокування УСМ в стані зі складеним прикладом. Рушниця придатна до проведення пострілів. Надана на експертизу рушниця призначена для стрільби бойовими патронами 12-го калібру до гладкоствольної мисливської зброї. (т.3 а.с. 52-59).

Дослідивши вищезазначені докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що саме в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 настала смерть потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_25 .

Отже, є доведеною поза розумним сумнівом вина обвинуваченого ОСОБА_7 у умисному протиправному заподіяні смерті двом особам, і його дії за п.1 ч. 2 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

У вироку суд першої інстанції навів переконливі доводи на спростування доводів сторони захисту про те, що обвинувачений вчинив злочин у стані сильного душевного хвилювання, та, на думку апелянтів, його дії слід кваліфікувати за ст. 116 КК України як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Усім доводам з цього приводу надана належна оцінка. Аналогічні доводи висловлені апелянтами у поданих апеляційних скаргах, але вони не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст.116 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №5-39кс14 (постанова від 22 січня 2015 року), неправомірні дії потерпілого становлять обов`язкову умову вбивства у стані сильного душевного хвилювання. Дії, які вчиняються в афективному стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі Ї тривалості стану фізіологічного афекту. Намір на вбивство тісно пов`язаний зі станом фізіологічного афекту.

У цьому разі він виникає так несподівано, як і стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає афект, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом стану афекту.

Поведінка особи у стані сильного душевного хвилювання регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії. Якщо за ймовірним афектом приховується продумана підготовка до заздалегідь спланованого вбивства, такий злочин виключає кваліфікацію за статтею 116 КК. Таке вбивство не може бути заздалегідь задуманим.

Постановляючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції детально проаналізував обставини злочину, вчиненого ОСОБА_7 та, спираючись на ґрунтовний аналіз сукупності належних та допустимих доказів, дійшов правильного висновку про відсутність такого стану у обвинуваченого, про що зазначають захисники в поданих апеляційних скаргах. З цим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно висновку комплексної судово-психіатричної експертизи № 167 від 29.08.2019, яка проведена експертами КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості.

Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_7 не вплинули на його свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації. В досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, ОСОБА_7 не перебував (т.3, а.с. 164-169).

Зазначені висновки комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 167 від 29.08.2019 обгрунтовано покладені в основу вироку, та висновки суду про врахування саме зазначеної експертизи належним чином вмотивовані. Як слідує зі змісту зазначеної експертизи, в обгрунтування своїх висновків експерти послалися на обставини кримінального провадження, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Так, під час судового розгляду не встановлено будь-яких відомостей про протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжку образу обвинуваченого з боку потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_25 .
Як вбачається з досліджених судом першої інстанції доказів, а саме відеозаписів та показань свідків обвинувачений у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував, оскільки в його поведінці не було сукупності ознак, характерних для зазначених емоційних станів, оскільки, як вбачається з показань свідків, які були безпосередніми очевидцями злочину, обвинувачений поводився спокійно, стримано та виважено, контролював свої дії.

Зокрема, твердження апелянтів про те, що потерпілі під час судового засідання 30.01.2019 глузували з обвинуваченого, а тому обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані сильного душевного хвилювання, спростовуються показаннями свідків у кримінальному провадженні - ОСОБА_26 , ОСОБА_35 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , з яких слідує, що будь-яких образ, некоректних висловлювань, дій до судового засідання, під час та після нього з боку потерпілих на адресу обвинуваченого і навпаки - не надходило. Вказані особи описали дії ОСОБА_7 до, під час і після вчинення злочину, як усвідомлені, виважені, такі, що не носять стихійного несподіваного раптового характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , вийшовши з приміщення суду, перед пострілами в потерпілих, закурив і спокійно підійшов до належного йому автомобілю, в якому взяв зброю, яка там була заздалегідь приготована. Потім він пішов до потерпілих, які стояли в стороні з адвокатом та розмовляли.

Як свідчать відеозаписи з місця події, обвинувачений намагався бути максимально непомітним та не викликати у перехожих та потерпілих передчасну паніку, оскільки він пройшов не по тротуару, а за автомобілями, припаркованими навпроти входу до бізнес-центру, фактично про проїжджій частині, ховаючи рушницю за спиною.

Перед здійсненням пострілів, достатньо повно сприймаючи навколишню ситуацію і контролюючі свої дії, наказав адвокатові потерпілих (свідкові ОСОБА_26 ) відійти в сторону від потерпілих, тобто контролював свої дії. Відразу, фактично в упор, вчинив двічі прицільні постріли у потерпілого ОСОБА_13 . Потім він переслідував потерпілу ОСОБА_25 , намагався здійснити постріл, але виникла осічка. Але це його не зупинило, він перезарядив рушницю і прицільно вистрілив, влучивши у потерпілу ОСОБА_25 . Будь-яким іншим стороннім особам, які перебували навкруги, зокрема, свідкові ОСОБА_26 та перехожим, ОСОБА_7 не погрожував, протиправних дій щодо них не вчиняв.

Такі дії ОСОБА_7 свідчать про наявність повного внутрішнього самоконтролю та прямого умислу на вбивство саме Бєлових, а також про чітке усвідомлення обвинуваченим мети та наслідків вчинюваних ним дій.

Особливе значення для вирішення питання щодо відмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання має також поведінка засудженого після вчинення злочину.

В даному випадку, після вчинення злочину обвинувачений відразу відійшов з сином до належного йому автомобілю, розмовляв з сином, який після цієї розмови з місця події на належному йому автомобілі виїхав та був затриманий на значній відстані від місця події. В свою чергу, після розмови з сином, обвинувачений спокійно залишився на місці вчиненого злочину, підійшов до потерпілого і, подивившись на нього, відійшов, відповідав на запитання свідків, коментуючи свої дії, кажучи, що не збирається тікати, закурив. Також ОСОБА_7 звернувся до свідка ОСОБА_26 , сказавши, що саме він вбив потерпілих, не намагався втекти, та спокійно очікував працівників поліції, не чинивши опору ні очевидцям злочину, ні працівникам поліції.

Та обставина, що після вчиненого ОСОБА_7 відійшов від місця події, а потім підійшов до лежачого на тротуарі та ще живого ОСОБА_13 , нахилився над ним, свідчить про те, що обвинувачений пересвідчився у доведеності свого умислу до кінця. Вже потім ОСОБА_7 сів на сходах будівлі і став очікувати на приїзд поліції. В момент затримання та перед цим, ОСОБА_7 поводив себе спокійно, адекватно. На момент затримання чітко та правильно відповідав на поставлені йому запитання щодо його анкетних даних, заявив, що саме він вбив ОСОБА_12 . Згідно показанням свідка ОСОБА_20 , йому ОСОБА_7 заявив, що він «зробив все, що він хотів» та тікати не збирається. Тобто поведінка обвинуваченого після вчинення злочину була достатньо усвідомлена.

Рішучі і вивірені дії обвинуваченого на місці виконання задуманого, спосіб вбивства свідчать про направленість умислу обвинуваченого на умисне вбивство двох осіб, і така поведінка обвинуваченого виключає кваліфікацію його дій за ст. 116 КК України.

Що стосується посилань апелянтів на неодноразове звернення потерпілого до суду за захистом своїх інтересів в частині примусового стягнення з ОСОБА_7 боргу перед ним, який обвинувачений не визнавав, то ця обставина не є підставою вважати, що ним вчинено вбивство двох потерпілих у стані сильного душевного хвилювання, зумовленого систематичним жорстоким поводженням з боку потерпілого та його діями, що принижують честь обвинуваченого.

Захист потерпілим ОСОБА_13 своїх майнових інтересів в передбачений законом порядок шляхом подання цивільного позову до суду не можна розцінювати як жорстоке поводженням по відношенню до ОСОБА_7 , який не визнавав свого боргу перед останнім.

У разі незгоди з прийнятим рішенням законом передбачено порядок його оскарження, чим би міг скористатися обвинувачений, який був обізнаний зі своїми процесуальними правами та мав представника - адвоката ОСОБА_15 .

Згідно доводів апелянтів, в суді нібито було встановлено факт образливої та жорстокої поведінки потерпілих по відношенню до ОСОБА_7 в день злочину, що, за твердженням сторони захисту, стало передумовою та причиною виникнення у обвинуваченого стану фізіологічного афекту та, як наслідок, сильного душевного хвилювання. Вказаний факт, як стверджує сторона захисту, було встановлено судом з допиту свідків ОСОБА_14 (дружини ОСОБА_7 ), ОСОБА_15 (адвоката - представника ОСОБА_7 у цивільній справі та друга родини ОСОБА_7 ), ОСОБА_16 (сина обвинуваченого) та з допиту самого обвинуваченого.

Разом з тим, всі перелічені особи є близькими та родичами ОСОБА_7 , а тому є зацікавленими особами.

Окрім того, показання цих свідків спростовані показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_35 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , з показань яких слідує, що будь-яких образ, некоректних висловлювань, дій до судового засідання, під час та після нього з боку потерпілих на адресу обвинуваченого не надходило. Вказані особи описали дії ОСОБА_7 до, під час і після вчинення злочину, як усвідомлені, виважені, такі, що не носять стихійного несподіваного раптового характеру.

З цих підстав, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 судом першої інстанції обгрунтовано оцінені критично.

Цивільний спір між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 розпочався задовго до події злочину. Саме по собі звернення ОСОБА_13 до суду за захистом своїх інтересів та переживання ОСОБА_7 з приводу судового розгляду майнових питань не можуть бути розцінені як знущання або образа з боку потерпілого.

Під час судового розгляду кримінального провадження сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом, було спростовано не лише відсутність систематичного знущання, жорстокого поводження потерпілого ОСОБА_13 по відношенню до обвинуваченого, та образливої поведінки стосовно обвинуваченого безпосередньо перед вчиненням злочину, але й так само - наявність у ОСОБА_7 стану сильного душевного хвилювання в момент вчинення злочину.

Судом встановлено, що 30.01.2019 ОСОБА_7 разом з своїм адвокатом ОСОБА_15 приїхав до суду для участі у розгляді цивільного позову ОСОБА_13 до нього.

При цьому, в цей день разом із собою ОСОБА_7 свідомо взяв рушницю та набої до неї, хоча ані його здоров`ю, ані життю в той день нічого не загрожувало. До, під час та після судового засідання ОСОБА_7 та подружжя ОСОБА_12 , відповідно до показань допитаних судом свідків, в тому числі й свідка ОСОБА_15 , не спілкувались взагалі. Жодних образ на адресу один одного не лунало.

Тобто поведінка ОСОБА_16 була продуманою, та його дії свідчать про підготовку до заздалегідь спланованого вбивства, що виключає кваліфікацію його дій за статтею 116 КК, оскільки вбивство в стані сильного душевного хвилювання не може бути заздалегідь задуманим.

Доводи обвинуваченого стосовно нападів на нього невстановлених осіб у 2018 році, які він розцінив як погрозу вбивством щодо нього з боку ОСОБА_13 , адже, зі слів обвинуваченого, нападники передавали йому «привіт від ОСОБА_28 з Одеси», не були підтверджені в судовому засіданні будь-якими належними та допустимими доказами. З цього приводу обвинувачений до правоохоронних органів не звертався, будь-яких свідків цих подій немає.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків син та дружина обвинуваченого, які зазначали, що на обвинуваченого у 2018 році було вчинено напади та заподіяно тілесні ушкодження.

Так, свідок ОСОБА_14 (дружина обвинуваченого) пояснила, що їх подружжя мали дружні стосунки з подружжям ОСОБА_12 до 2012 року. Стверджувала, що на її чоловіка були здійснені напади, у нього було вогнепальне поранення, та у нього викрали значну суму грошей. Після цього приїздили невідомі особи з м.Одеси, які передавали «привіт» від ОСОБА_13 . Потім у серпні 2018 року її чоловікові були заподіяні тілесні ушкодження, та у жовтні цього ж року теж побили і знову передали привіт від ОСОБА_27 . Стверджувала, що вся сім`я перебувала у стані напруги, вона самостійно не пересувалася по місту, з роботи або на роботу її відвозив та забирав чоловік або сини.

Свідок ОСОБА_16 (син обвинуваченого) також в суді пояснив, що на батька вчинялися напади у серпні та у жовтні 2018 року, при цьому невідомі особи передавали «привіт з Одеси».

Про вказане стверджував і обвинувачений ОСОБА_7 .

Разом з тим, окрім показань членів сім`ї та обвинуваченого, будь-яких інших доказів, а саме звернення ОСОБА_7 до правоохоронних органів, лікарні з приводу отриманих тілесних ушкоджень, суду не надано, що в певній мірі ставить під сумнів існування таких обставин.

Крім цього, як правильно зазначив суд першої інстанції, навіть у разі існування обставин щодо нападів, то обвинувачений зазначав, що ці дії були з боку лише ОСОБА_13 . Між тим, ОСОБА_7 вчинив також умисне вбивство ОСОБА_25 , хоча не зазначав, що нею були вчинені неправомірні дії чи образи щодо обвинуваченого, і таких доказів суду теж не надано.

В свою чергу, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо погроз з боку ОСОБА_13 категорично заперечувала потерпіла ОСОБА_10 (сестра ОСОБА_13 ), яка суду пояснила, що навпаки, численні погрози потерпілому були саме від ОСОБА_7 , який був винен її брату гроші.

Показання потерпілої підтверджуються поясненнями суду свідка ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_13 та погрожував вбити. Після чого ОСОБА_13 звертався до правоохоронних органів.

Окрім показань потерпілої та свідка ОСОБА_18 , судом також встановлено факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_13 стосовно реальних погроз вбивством відносно нього з боку ОСОБА_7 незадовго до вбивства та проведення досудового розслідування за вказаним фактом.

За такого, твердження обвинуваченого про вчинення на нього декількох нападів у 2018 році за замовленням ОСОБА_13 , та вчинення ним, як наслідок, 30.01.2019 вбивства ОСОБА_13 та його дружини в стані сильного хвилювання, є голослівними.

Згідно висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 278 від 13.06.2019, проведеної експертами КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня», у ОСОБА_7 на момент вчинення злочину не було та на теперішній час немає будь-яких психічних захворювань, тимчасових хворобливих розладів душевної діяльності, він міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_7 під час досліджень індивідуально-психологічних особливостей особистості (інтелектуальних, характерологічних, емоційних, вольових та ін.), які носять виражений характер, могли суттєво вплинути на його поведінку під час досліджуваних подій, не виявлено.

Згідно зазначеного висновку, ОСОБА_7 у момент здійснення на момент інкримінованого йому злочину перебував у стані фізіологічного афекту, що є психологічною підставою кваліфікації стану сильного душевного хвилювання (т.3,ас.201-214).

В апеляційній скарзі захисник посилається на безпідставне неврахування зазначеного висновку судово-психіатричної експертизи.

Проте, у вироку суд обгрунтовано вказав на неможливість прийняття до уваги зазначеного висновку, оскільки цей висновок не відповідає вимогам закону з тих підстав, що експерти, відповідаючи на поставлені перед ними запитання, вийшли за межі своїх повноважень, посилаючись на необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 як вчинених в стані сильного душевного хвилювання. Тобто експерти дали оцінку юридичним критеріям, зазначивши про такий психічний стан, який становить елемент кримінального правопорушення, що є неприпустимим з огляду на вимоги ч.6 ст. 101 КПК України .

Саме ці обставини і послугували підставою для призначення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 29.08.2019, проведеною КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», за висновками якої у досліджуваній ситуації ОСОБА_7 у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував (т.3, а.с. 164-169).

В апеляційних скаргах апелянти зазначили про недопустимість зазначеного висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи у зв`язку з тим, що психологічна експертиза, за твердженням сторони захисту, в рамках кримінального провадження може бути проведена лише за згодою ОСОБА_7 .

Однак, зазначена комплексна комісійна експертиза проведена з дотриманням вимог закону, в тому числі Порядку проведення судово- психіатричної експертизи, затвердженого наказом МОЗ №865 від 08.05.2018 та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/3 від 08.10.1998.

К слідує зі змісту мотивувальної частини експертизи, експерти послалися на використані ними під час дослідження загальні методики його проведення, а саме: враховано обставини кримінального провадження; відомості, що стосуються психічного стану ОСОБА_7 , анамнез хвороб. Проведено психологічне дослідження іспитованого, та наведені мотиви щодо встановлених даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені при експертному досліджені.

Письмова згода іспитованого для проведення експертизи обов`язкова лише у випадку проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфу, в інших випадках така згода не потрібна, що спростовує відповідні доводи апелянтів в цій частині.

Як слідує зі змісту експертизи, в ній зазначено, що ОСОБА_7 під час її проведення відмовився від спеціального дослідження, пославшись на поганий соматичний стан та заявив, що взагалі відмовляється від експертизи. Проте зазначені факти не перешкодили наданню висновку експертами на підставі досліджень, проведених із застосуванням загальних методик та дослідженням матеріалів провадження, в тому числі і відеозапису, на якому зафіксовано подію злочину.

За такого, висновок комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 29.08.2019 є належним і допустимим доказом, порядок отримання якого, як і його зміст, відповідають положенням статей 101, 102 КПК України, а доводи у апеляційних скаргах про недопустимість як доказу вказаного висновку експерта є безпідставними.

Щодо твердження апелянтів в частині незаконності проведення допиту свідка ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_10 в режимі відеоконференції за відсутності згоди на це обвинуваченого, суд вважає, що ці доводи є необґрунтованими та такими, що суперечать положенням ст. 336 КПК України, оскільки суд вправі приймати рішення про допит свідка, потерпілого в режимі відеоконференції за наявності підстав, в тому числі за власною ініціативою, незалежно від позиції сторін. Приймаючи рішення про допит свідка та потерпілої в режимі відеоконференції, про що є відповідна ухвала (т.4, а.с. 139-140), суд врахував доводи письмових клопотань свідка та потерпілої, що надходили на адресу суду електронним зв`язком. За такого, в цій частині жодних порушень кримінального процесуального закону судом не допущено.

Щодо доводів апелянтів про порушення права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, то ці доводи не відповідають дійсності, з огляду на таке.

Встановлено, що з моменту затримання ОСОБА_7 , під час досудового розслідування та судового розгляду його захист був представлений декількома адвокатами за договором.

Зокрема, під час розгляду кримінального провадження Ленінським районним судом м. Миколаєва його захист здійснював спочатку захисник ОСОБА_6 , а потім захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . На розгляді даного суду кримінальне провадження перебувало з 24.10.2019 до 12.12.2019.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.10.2019 відбулося підготовче судове засідання, за наслідками якого ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва призначено судовий розгляд кримінального провадження на 11.12.2019.

Під час проведення цього підготовчого засідання був присутній один захисник ОСОБА_6 , та, як слідує з журналу судового засідання, зазначений адвокат лише висловив думку про можливість призначення обвинувального акта до розгляду, інших клопотань не заявляв (т.1, а.с. 89-92).

Клопотання про призначення амбулаторної психологічної експертизи, про яке зазначається у поданих апеляційних скаргах, було адресовано до Ленінського районного суду м. Миколаєва, в судовому засіданні 25.10.2019 адвокат ОСОБА_6 цього клопотання не заявляв, а зазначене клопотання подано 25.10.2019 через канцелярію суду (т.1, а.с.65-67) .

Копію ухвали від 25.10.2019 захиснику ОСОБА_6 вручено під розписку, тобто він був обізнаний про подальший рух справи (т.1, а.с. 97).

В подальшому, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 уклав 13.11.2019 договір з адвокатом ОСОБА_5 (т.1, а.с. 100), та 15.11.2019 з адвокатом ОСОБА_9 (т.1., а.с. 105).

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 не заперечував, що починаючи з листопада 2019 він у певний період він з певних причин не здійснював адвокатську діяльність.

За такого, в подальшому, усі повідомлення щодо руху кримінального провадження були адресовані лише двом захисникам обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

В судовому засіданні 11.12.2019 участь у розгляді кримінального провадження приймали вже захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , з якими ОСОБА_7 уклав угоди, та за результатами розгляду заяви захисника ОСОБА_5 про відвід суддям, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2019 ця заява була задоволена.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.12.2019 задоволено подання голови Ленінського районного суду м. Миколаєва та прийнято рішення про направлення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 до Жовтневого районного суду Миколаївської області.

В подальшому, після зміни підсудності кримінального провадження, на підготовчому судовому засіданні у Жовтневому районному суді Миколаївської області, 19.12.2019 ОСОБА_7 роз`яснені його процесуальні права. Судовий розгляд колегією суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області розпочинався з початку, і за заявою обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні були допущені захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Будь-яких заяв від обвинуваченого ОСОБА_7 про допуск до участі у розгляді кримінального провадження ще й третього захисника адвоката ОСОБА_6 , не надходило.

Колегія суддів зазначає, що обвинувачений може мати невизначену кількість договорів з адвокатами на захист його інтересів в суді, але ця особа повинна заявити відповідне клопотання про бажання, щоб його інтереси захищали певні захисники. Проте, як вбачається з журналу судового засідання, на підготовчому судовому засіданні у Жовтневому районному суді Миколаївської області ОСОБА_7 підтвердив той факт, що його інтереси в подальшому у судовому розгляді будуть представляти лише адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Окрім того, суд звертає увагу, що з моменту розгляду кримінального провадження у Жовтневому районному суді Миколаївської області адвокат ОСОБА_6 не здійснював адвокатську діяльність.

За такого, право на захист обвинуваченого не було порушено жодним чином. Тому доводи апелянтів в цій частині не є слушними.

Дійсно, як встановлено, на адресу Ленінського районного суду м.Миколаєва захисником ОСОБА_6 25.10.2019 подавалося клопотання через канцелярію суду про призначення амбулаторної психологічної експертизи.

Однак, в подальшому, після передачі кримінального провадження до іншого суду, розгляд кримінального провадження розпочався спочатку, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а також обвинувачений не були позбавлені права та можливості подати на розгляд суду будь-які клопотання, в тому числі клопотання аналогічне тому, що було раніше подано іншим захисником та до іншого суду. Проте, цим правом обвинувачений та його захисники не скористалися, хоча суд першої інстанції створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. За такого, є безпідставними доводи апелянтів про те, що суд не розглянув подане клопотання про призначення амбулаторної експертизи.

Враховуючи, що в суді першої інстанції захист інтересів ОСОБА_7 здійснювали два захисники, які не вказували на порушення права на захист ОСОБА_7 , а обвинувачений не заявляв клопотання про бажання, щоб його інтереси під час розгляду кримінального провадження представляв також захисник ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого жодним чином не було порушено.

Щодо тверджень захисників про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні неналежним органом досудового розслідування, то вони не відповідають дійсності, оскільки кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , відповідно до ст. 216 КПК України, підслідне слідчим органів Національної поліції України. Слідчий підрозділ органу Національної поліції України, що здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні, визначався у передбачений КПК України порядок, заступником прокурора Миколаївської області, та процесуальне рішення з цього питання оформлене відповідними постановами, як того вимагає закон (т.5, а.с.167-168, 171).

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то воно призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України. Суд першої інстанції врахував дані про особу винного, який хоча раніше не судимий та характеризується позитивно, але вчинив особливо тяжкий злочин.

Достатньо враховано обставини вчиненого злочину, внаслідок якого в результаті неправомірних дій обвинуваченого позбавлено життя двох осіб. Колегія суддів враховує спосіб вчиненого злочину, який вчинено з застосуванням вогнепальної зброї, яка була обвинуваченим заздалегідь приготовлена, постріли здійснені прицільно, в упор, після здійснення пострілів у потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений переслідував потерпілу ОСОБА_25 , та незважаючи на осічку, перезарядив рушницю, та шляхом здійснення іншого пострілу здійснив свій злочинний намір, вбивши жінку.

З урахуванням обставин вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 становить особливу небезпеку для суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , враховано часткове визнання вини. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 максимальне покарання, передбачене санкцією частини 2 ст. 115 КК України, в виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що покарання за злочин, передбачений п. 1 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

За наведеного, доводи апелянтів не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного судового рішення, про що просять захисники, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3