ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/1323/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3080/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської області від 11 08 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 20 08 2019 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з призначенням покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 08 2019 року та визначено остаточне покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 10 2019 року та зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судово-криміналістичних експертиз у сумі 5024,32 грн.

Скасовано арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 10 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 8 жовтня 2019 року приблизно в 22 - 00 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні житлового бараку за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час також знаходився його знайомий ОСОБА_10 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час перебування у вказаному приміщенні між останніми на ґрунті спільного вживання спиртних напоїв виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 , діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , з метою протиправного заподіяння йому смерті, взяв зі столу кухонний ніж і наніс цим ножом не менше двох ударів в область грудної клітини ОСОБА_10 , спричинивши останньому:
- колото-різане ушкодження на передній поверхні грудей з проникаючим пораненням серця та масивною крововтратою, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження;
- колото-різане ушкодження на лівій бічній поверхні грудей, проникаюче в плевральну та черевну порожнину з пораненням селезінки, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.
Після отримання поранень ОСОБА_10 помер на місці, причиною смерті останнього стало перше колото-різане ушкодження на передній поверхні грудей з проникаючим пораненням серця та масивною крововтратою.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається, на те, що на обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювався тиск з боку співробітника прокуратури, внаслідок чого у судовому засіданні під час роз`яснення йому суті обвинувачення він і надав частково визнавальні показання, в той час, як під час досудового розслідування так і на теперішній час винним себе не визнає, оскільки ніякого відношення до смерті ОСОБА_10 не має.

Крім того, вказує, що в основу експертизи № 10-14/5/10-12/1951-с/19 від 13 02 2020 року, відповідно до висновку якої тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися при таких обставинах, на які посилається ОСОБА_7 під час надання ним пояснень оперативному співробітнику, були покладені свідчення від імені ОСОБА_7 , які він підписав внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску.

Зазначає також, що визнавальні показання ОСОБА_7 під час досудового розслідування надавалися за відсутності захисника. У судовому ж засіданні останній заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у допиті 12 свідків, в той час, як їх допит мав суттєве значення для спростування чи підтвердження фактичних обставин справи.

В своїй апеляційній скарзі захисник стверджує про те, щу суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, не навівши у своєму вироку показання свідка ОСОБА_11 , оскільки цей свідок, будучи допитаним у суді першої інстанції під присягою повідомив, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вже були випадки з`ясування відносин із застосуванням ножа, коли ОСОБА_12 завдала поранення спини ОСОБА_10 .

Наголошує також на тому, що згідно висновку експерта № 10-12/1951-с/19 від 21 11 2019 року ОСОБА_10 було завдано два колото-різаних ушкодження, що спростовує показання ОСОБА_12 , яка вказала про одне поранення.

З урахуванням викладеного, вказує про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_13 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, наголошуючи на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час роз`яснення суті обвинувачення 17 04 2020 року ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України визнав частково, пояснивши, що захищався, проте в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не визнав, та пояснив, що 08 10 2019 року робота на полі закінчилась близько 19-00 години. Близько 20-00 години роздаються продукти, самогон та цигарки. Близько 20-00 години бригадир сказав йому віднести пельмені ОСОБА_12 , після чого він прийшов до бараку ОСОБА_12 , вона відчинила двері, він віддав пельмені та повернувся до себе, поїв, ліг спати, близько 22-00 години заснув. Наступного дня близько 9-00 години приїхали на роботу, бригадир сказав йому подивитись, де ОСОБА_12 і ОСОБА_10 . ОСОБА_7 і ще троє чоловіків зайшли в «балаган» до них, там все було розкидано, нікого не було. Приблизно 10 числа замість ОСОБА_12 взяли іншого кухара, від якої ОСОБА_7 дізнався, що ОСОБА_12 вбила ОСОБА_10 , діти знайшли його труп, потім приїхала поліція, усіх допитували. 11 числа йому зателефонував бригадир, сказав, що приїде машина, треба допомогти. Потім приїхала поліцейська машина, він сів у машину, його повезли до райвідділку, завели до кабінету, сказали викладати все з кишень. Потім зв`язали руки, зробили «ластівку», казали, щоби він зізнавався, як убивав, на четвертий раз він не витримав, зізнався, що це він зробив. Його повели до кабінету, він щось підписував, адвоката не було, адвоката дали лише 12 числа, і ОСОБА_7 відмовився від слідчого експерименту на підставі ст. 63 Конституції України.
На питання прокурора, чому він раніше нічого не говорив про застосування недозволених методів захиснику і слідчому судді, ОСОБА_7 відповісти не зміг.
На запитання суду, чому при роз`ясненні суті обвинувачення він заявив, що визнає вину частково, ОСОБА_7 не зміг надати відповідь.
Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Так, доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України у зв`язку з відсутністю доказів щодо його винуватості, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ОСОБА_7 і ОСОБА_10 були знайомі, разом працювали у «корейця» близько двох років, відносини були нормальні, але коли вип`ють, постійно скандалили, лаялись. Вона з ОСОБА_10 проживала разом. 08 10 2019 увечері, близько 19-00 години, вона роздала усім вечерю, після чого вона з ОСОБА_10 пішли до себе в барак, а ОСОБА_7 до себе, під час вечері усім наливали самогон. Близько 20-00 години до них в барак прийшов ОСОБА_7 , вони сиділи, розмовляли, все було спокійно, нормально. Після чого вона пішла заганяти качок та гусей, ОСОБА_14 з ОСОБА_15 лаялись з приводу того, що колись давно ОСОБА_14 жив зі своєю дівчиною, а ОСОБА_15 теж щось від неї хотів, ОСОБА_14 згадав і почались свої «розборки». Вони на той час випили приблизно пляшку самогону 0,5 л, вони кричали один на одного. Вона пішла в душ, коли помилась та повернулась, побачила, що ОСОБА_14 стоїть з ножем, а ОСОБА_15 сидить на підлозі, обпершись на ліжко. Цей ніж лежав на столі у них в бараку, коричнева ручка, довжину не може назвати. ОСОБА_15 присів від удару ножем. Вона бачила у нього кров спереду зліва на грудях. ОСОБА_14 пішов до себе в «балаган», потім повернувся, пояснив, що вони посварились з ОСОБА_15 . Вона пішла в туалет, коли повернулась, ОСОБА_15 в їхньому «балагані» не було, він лежав у сусідньому. ОСОБА_14 сказав, щоби вона його накрила, що вона і зробила. «Швидку» не викликала, бо сів мобільний, керівництву не повідомила, бо злякалась. Про обставини події більше ОСОБА_14 нічого не казав. Вона бачила лише одне поранення у ОСОБА_15 . Свідок ОСОБА_12 пояснила, що коли ОСОБА_14 і ОСОБА_15 вип`ють, вони часто лаялись, бо ОСОБА_15 ревнував ОСОБА_16 до ОСОБА_14 , і не тільки до нього, він до всіх її ревнував. На її день народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 на грунті ревнощів побив ОСОБА_16 . Також свідок пояснила, що ОСОБА_14 проводив її на автобусну зупинку, щоби вона поїхала з місця пригоди, узявши вину на себе;
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000537, згідно з яким 10 10 2019 року близько 13-10 у приміщенні житлового бараку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з колото-різаною раною в області грудей зліва (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 75, 76);
- змістом протоколу огляду місця події від 10 10 2019 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 77-80), під час якого оглянуто ділянку відкритої місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , та вилучено речові докази, зокрема, ніж з дерев`яною ручкою (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 77-80);
- висновком експерта № 10-12/1951-с/19 від 21 11 2019 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 83-86), згідно з яким при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_17 , 1989 р.н., встановлені наступні тілесні ушкодження:
- колото-різане ушкодження на передній поверхні грудей з проникаючим пораненням серця та масивною крововтратою у вигляді: рана дугоподібної форми, дугою відкрита вправо, розташована на рівні 8-го лівого ребра, вертикально орієнтована, повне пересічення хрящової частини 8-го лівого ребра, ушкодження осердя, наскрізне ушкодження серця, яке проходить крізь міжшлуночкова перетинку та задню стінку правого шлуночка. Мікроскопічні ознаки: на протязі всіх шарів ушкодження (ранового каналу) з проявами судинної реакції та без перифокальної клітинної запальної реакції та вогнищевими крововиливами навколо ранового дефекту. В порожнині осердя 700 мл рідкої крові та 200 г кров`яних згортків, в лівій плевральній порожнині 700 мл рідкої крові та 1100 г кров`яних згортків. Рановий канал направлений косо-вертикально знизу-догори та спереду-назад, глибиною 12,5 см. Враховуючи характер та локалізацію, дане тілесне ушкодження утворилось від одноразової дії плоского предмета, який володіє колюче-ріжучими властивостями. Термін утворення ушкодження вираховується десятками хвилин до моменту настання смерті. Перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження;
- колото-різане ушкодження на лівій бічній поверхні грудей, проникаюче в плевральну та черевну порожнину з пораненням селезінки у вигляді: рана лінійної форми на лівій бічній поверхні грудей на рівні 8-го межребірря, пересічення м`язів між 8 і 9 ребрами, проникнення в плевральну порожнину без ушкодження лівої легені; ушкодження лівого купола діафрагми та проникнення в черевну порожнину з ушкодженням селезінки без ушкодження очеревини. Рановий канал направлений косо-горизонтально зліва-направо та зверху-донизу, глибиною 11,3 см. Враховуючи характер та локалізацію, дане тілесне ушкодження утворилось від одноразової дії плоского предмета, який володіє колюче-ріжучими властивостями. Термін утворення ушкодження вираховується десятками хвилин до моменту настання смерті. В прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смертю не перебуває. Має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження;
- група вертикально орієнтованих, лінійних саден на задній поверхні тіла, розташованих в межах від верхніх країв обох лопаток до гребенів клубових кісток таза, загальним розміром 46x27,5см. Враховуючи характер та локалізацію, дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання. Термін утворення ушкоджень вираховується десятками хвилин до моменту настання смерті. В причинно-наслідковому зв`язку із настанням смертю не перебуває. Мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
В крові трупа ОСОБА_17 , 1989 р.н., виявлений етиловий спирт в кількості 1,51 %о, що згідно методичних рекомендацій МОЗ України відповідає СЕРЕДНЬОМУ ступеню алкогольного сп`яніння, інші спирти не виявлено;
- висновком експерта № 17-189-МКС/1951-С/19 від 21 10 2019 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 93), згідно з яким на представленому шкірному клапті від трупа ОСОБА_17 встановлена одна рана, з властивостями колото-різаної, про що свідчить її дугоподібна форма, довжина, що превалює над шириною, рівні, не осаднені краї, що добре зіставляються, гладкі та рівні стінки, наявність одного «П»-подібного кінця і протилежного гострокутного кінця;
- висновком експерта № 15/922-Дм 2019 р. від 09 12 2019 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 93), згідно з яким в результаті проведення судово-медичної експертизи зіскріба з плями, зразка речовини до об`єкту № 1, полімерної плівки, змиву з підлоги, фрагмента полімерної чорної плівки, вилучених під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вул. Базівська ,1, з бараку № 1 приміщення № 2, знайдені сліди крові людини, в якій виявлено антиген Н. Статеву приналежність слідів крові не представилось можливим встановити у зв`язку з відсутністю ядровмісних клітин. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові О(І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_17 ;
- висновком експерта № 14/1214-С/19 від 11 01 2020 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 148, 149), згідно з яким на капцях, вилучених в ході огляду місця події, знайдено кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров в даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається;
- висновком експерта № 14/1213-С/19 від 11 01 2020 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 151-153), згідно з яким на жіночому халаті, вилученому в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров в даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається;
- висновком судово-психіатричного експерта № 103 від 10 02 2020 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 154-156), згідно з яким ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
- висновком експерта № 10-14/5/10-12/1951-с/19 від 13 02 2020 (том № 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 157-162), згідно з яким на підставі проведеної судово-медичної експертизи та наданих матеріалів кримінального провадження експерт дійшов наступних висновків:
- смерть ОСОБА_17 настала не менше ніж за 24-48 годин до моменту огляду трупа на місці події;
- враховуючи характер та локалізацію, тілесні ушкодження у виді ножових поранень грудей утворились у термін від декількох хвилин до десяти хвилин до моменту настання смерті;
- можливість здійснення ОСОБА_17 самостійних дій, тобто пересуватися, маловірогідна;
- в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 міг знаходитись як в положенні стоячи, так і сидячи, обернутим передньою частиною тіла до нападника;
- ножові поранення ОСОБА_17 були нанесені в швидкій послідовності одне за одним і вірогідніше всього однією людиною;
- смерть ОСОБА_17 настала в термін декількох десятків хвилин, але не може перевищувати термін більше однієї години (наявність в ушкодженнях судинної реакції без клітинної);
- тілесні ушкодження у ОСОБА_17 , а саме, ножові поранення грудей, не могли утворитися при тих обставинах, на які посилається ОСОБА_12 в своїх показах як підозрювана від 10 10 2019, та при тих обставинах, на які вона посилається в своїх показах під час проведення за її участі слідчого експерименту. Тілесні ушкодження (ножові поранення грудей, садна на задній поверхні тіла) могли утворитися при обставинах, на які посилається ОСОБА_12 в своїх додаткових показах як підозрювана від 13 10 2019;
- тілесні ушкодження у ОСОБА_17 (ножові поранення грудей, садна на задній поверхні тіла) могли утворитися при тих обставинах, на які посилається ОСОБА_7 під час надання ним пояснень;
- враховуючи розміри та характер ранових каналів та конструкційні особливості та розміри ножів, вірогідніше всього ножові поранення ОСОБА_17 спричинені ножом за № 1 в судово-медичній експертизі (ніж з дерев`яною ручкою коричневого кольору);
- показаннями експерта ОСОБА_18 в судовому засіданні 21 01 2021, який підтвердив свій висновок № 10-14/5/10-12/1951-с/19 від 13 02 2020 та на запитання захисника, яким чином він дійшов висновку про неможливість заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ОСОБА_12 і можливість їх заподіяння ОСОБА_7 , пояснив, що під час слідчого експерименту ОСОБА_12 не вказувала, яким чином і в якій послідовності нею наносились удари ОСОБА_10 , і вказала лише загальну область тіла у груди, а в поясненнях ОСОБА_7 є чітка локалізація і послідовність нанесення ножових ударів, що співпадало з даними, одержаними в ході експертизи трупа; у своїх показанням ОСОБА_12 пояснила, що встромила у груди потерпілого ніж, після чого він ходив за нею кругами, але це суперечить анатомії людини, яка не зможе ходити з такими пораненнями;
- змістом вироку Люботинського міського суду Харківської області від 06 05 2020 року, який набрав законної сили, яким ОСОБА_12 засуджено за ч. 1 ст. 396 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі (том № 2 матеріалів кримінального провадження, а.с. 7, 8).
Згідно з даним вироком, ОСОБА_12 08 жовтня 2020 року приблизно о 22-00 годині знаходилась в приміщенні житлового бараку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час також знаходився її співмешканець ОСОБА_10 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Під час перебування у вказаному приміщенні між чоловіками, на ґрунті спільного вживання спиртних напоїв, виникала сварка, в ході якої, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, користуючись мотивом неприязного відношення до ОСОБА_10 , з метою протиправного заподіяння йому смерті, взяв зі столу кухонний ніж та наніс цим ножем два удари в область грудей ОСОБА_10 , таким чином позбавивши ОСОБА_10 життя.
Фактично одразу після отримання цих двох поранень ОСОБА_10 , не виходячи з приміщення бараку, помер на місці. Причиною його смерті згідно висновку судово- медичного експерта стало колото різане ушкодження на передній поверхні грудей з проникаючим пораненням серця та масивною кровотечею.
Далі, особа стосовно якої матеріал виділено в окреме провадження, в той же день, одразу після скоєння вбивства, з метою приховування вчиненого ним особливо тяжкого злочину, вирішив перенести труп ОСОБА_10 до іншого приміщення того ж бараку, про що звернувся за допомогою до ОСОБА_12 , яка, в свою чергу, достовірно знаючи про скоєння особливо тяжкого злочину, а саме вбивства ОСОБА_19 , усвідомлюючи, що такі дії приведуть до перешкоджання представникам органів досудового слідства встановлювати істину в кримінальному провадженні, діючи свідомо та умисно, з метою приховування трупа, а тим самим знищивши таким чином реальну картину скоєного вбивства. Після того, як труп постраждалого було перетягнуто до іншого приміщення, де ОСОБА_12 приховуючи сліди особливо тяжкого злочину, накрила тіло покривалом, тим самим сховавши від сторонніх очей. Після цього ОСОБА_12 , яка виявилася мимовільним свідком цього злочину, залишила своє місце мешкання, та в подальшому з метою приховування особливо тяжкого злочину, після її затримання 10 жовтня 2019 року, на протязі кількох днів покривала особу, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та заявляла під час досудового слідства, що це вона вчинила вбивство ОСОБА_10 , тим самим умисно перешкоджала правоохоронним органам у встановленні істини по справі, та порушувала конституційний принцип невідворотності кримінальної відповідальності за скоєний іншою особою особливо тяжкий злочин.

Будь-які підстави вважати, що показання свідка та експерта є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі захисник зазначає про недопустимість такого доказу, як експертиза № 10-14/5/10-12/1951-с/19 від 13 02 2020 року, оскільки в її основу були покладені свідчення від імені ОСОБА_7 , які він підписав внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску. Проте колегія суддів не знайшла підтвердження версії сторони захисту щодо здійснення обмови себе ОСОБА_7 через психічний тиск, з огляду на наступне.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, у рамках кримінального провадження, відомості по якому внесені в ЄРДР за № 0000537 від 10 жовтня 2019 року було проведено ряд перевірок за зверненнями ОСОБА_7 щодо застосування до нього недозволених методів, відповіді по яким було досліджено судом першої інстанції, а саме:

-відповідь прокуратури Харківської області від 04 11 2019 року на звернення ОСОБА_7 , з якої вбачається, що його заява від 22 10 2019 року щодо протиправних дій окремих працівників Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області розглянута. Встановлено, що заява не містить конкретних відомостей про вчинення кримінальних правопорушень з боку працівників Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, у зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено;
-лист Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 05 03 2020 року відповідно до якого об`єктивних фактичних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення окремими працівниками Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, відомості про яке підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України не встановлено;
-аналогічного змісту відповідь на звернення від 24 02 2020 року надано ОСОБА_7 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 13 03 2020 року та 14 04 2020 року;
-лист Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 08 05 2020 року з якого вбачається, що звернення ОСОБА_7 щодо можливих протиправних дій працівників Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області направлено до ГУНП в Харківській області для проведення спільної службової перевірки за участю співробітників Харківського управління ДВБ НП України;
-лист начальника Слідчого управління ГУНП в Харківській області від 02 06 2020 за наслідками розгляду звернення ОСОБА_7 , відповідно до якого під час службової перевірки факти порушення службової дисципліни або вимог кримінального процесуального законодавства під час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проведення досудового розслідування, оголошення ОСОБА_7 підозри, обрання запобіжного заходу, підготовки та направлення обвинувального акту до суду з боку поліцейських СВ Липецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, враховуючи, що факт обмови себе ОСОБА_7 на підставі тиску з боку правоохоронних органів не знайшов свого підтвердження, а підґрунтям до такого висновку стали численні перевірки його заяв компетентними органами, колегія суддів вважає доводи захисника щодо визнання висновку експерта № 10-14/5/10-12/1951-с/19 від 13 02 2020 року недопустимим доказом неспроможними.

Що стосується твердження захисника обвинуваченого про здійснення 05 03 2020 року прокурором ОСОБА_20 в залі судового засідання тиску на ОСОБА_7 , під впливом якого останній дав показання щодо визнання своєї вини частково, то колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, які б безсумнівно вказували на даний факт захисником надано не було.

Відомостей про звернення ОСОБА_7 із скаргами до компетентних органів щодо здійснення на нього тиску з боку працівників прокуратури матеріали справи також не містять.

З метою перевірки вказаного доводу захисника, під час підготовки до апеляційного розгляду, було здійснено відтворення відеозапису судового засідання від 05 03 2020 року, переглядом якого встановлено, що у вказаному судовому засіданні вирішувались питання щодо призначення судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та продовження останньому строку запобіжного заходу (т.1 а.с. 31).

Факту особистого спілкування прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , тим паче, здійснення прокурором будь-якого тиску на останнього, переглядом вказаного технічного запису встановлено не було, у зв`язку з чим, колегія суддів не приймає до уваги вказані твердження апелянта.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, оскільки їй було безпідставно відмовлено у допиті 12 свідків, які 06 07 2020 року прибули до суду та показання яких мало суттєве значення для розгляду справи, оскільки такі свідки працювали та мешкали разом з ОСОБА_7 .

Проте, переглядом технічного запису судового засіданні від 06 07 2020 року встановлено, що в цей день адвокатом ОСОБА_8 лише було оголошено про необхідність надати їй часу для підготовки клопотання щодо допиту 12 свідків (т.1 а.с.220).

Проте, в наступному судовому засіданні, а саме 27 08 2020 року адвокат ОСОБА_8 зазначила, що вказаних 12 свідків їй буде досить проблематично доставити до суду, у зв`язку з чим не наполягала на задоволенні свого клопотання щодо їх виклику (т.1 а.с.241).

Твердження захисника про те, що визнавальні показання ОСОБА_7 під час досудового розслідування надавалися за відсутності захисника, а у судовому ж засіданні останній заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме звукозаписом судового засідання від 17 04 2020 року, відповідно до якого під час роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_7 суті обвинувачення, він частково визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначивши, при цьому, що він діяв в умовах самозахисту. В свою чергу, адвокат ОСОБА_8 підтвердила, що її підзахисний ОСОБА_7 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України частково (т.1 а.с. 63).

Посилаючись на неповноту судового розгляду, захисник стверджує про безпідставність не наведення судом першої інстанції у вироку показань свідка ОСОБА_11 , оскільки цей свідок, повідомив, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вже були випадки з`ясування відносин із застосуванням ножа, коли ОСОБА_12 завдала поранення спини ОСОБА_10 .

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_11 не є такими, що беззаперечно спростовують доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Пояснення ОСОБА_11 колегія суддів вважає такими, що не мають доказової бази, оскільки останній не був безпосереднім свідком конфліктів, що відбувались між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а лише має віддалену уяву про їх існування, зі слів інших робітників.

Суд першої інстанції також зробив правильний висновок щодо правдивості, послідовності та переконливості показань ОСОБА_12 , а твердження захисника про те, що її показання є недостовірними,оскільки згідно висновку експерта № 10-12/1951-с/19 від 21 11 2019 року ОСОБА_10 було завдано два колото-різаних ушкодження, в той час, як ОСОБА_12 вказала про одне поранення, свідчить лише про її особисте сприйняття вказаної ситуації, а неможливість реально відобразити кількість поранень могла бути викликана різними суб`єктивними факторами, в тому числі і стресом.

Крім того, колегія суддів констатує, що усі вказані апелянтом доводи щодо спростування винуватості ОСОБА_7 , були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, а усі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисником не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

З огляду на викладене, вимога апелянта про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності його винуватості і вичерпанням можливості їх отримання не має правового підґрунтя у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 11 08 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4