Справа №523/9341/19
Провадження №1-кп/523/1254/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у присутності обвинувачених, розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальні акти об`єднаних кримінальних проваджень за №0002644 від 17.07.2019р., №0001838 від 21.05.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152 ч.3, 187 ч.2 КК України, -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152 ч.3, 187 ч.2 КК України.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 7.09.2021 року під час судового провадження на підставі ст.331 ч.3 КПК відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 5.11.2021р.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання та заявив про необхідність застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинувачені скоїли особливо тяжкі кримінальні правопорушення, вина їх підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, також посилаючись на те, що особи не працевлаштовані, не мають міцних соціальних зв`язків, судовий розгляд ще триває, у зв`язку з чим ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України продовжують існувати та дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини по справі, вчинити інше кримінальне правопорушення, що у сукупності дає підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти ризикам. Разом з цим просив не визначати розмір застави, оскільки злочини вчинений з застосування насильства.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачуються обвинувачені, та покарання, що загрожує у разі визнання осіб винними, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

захисника ОСОБА_4 , який в захист інтересів ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, вказуючи, що ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, ризики, на які посилається прокурор не підтверджуються матеріалами кримінального провадження , щодо ризику впливу, не має сенсу ні на кого впливати, оскільки завдана потерпілій шкода відшкодована повністю, обвинувачений повністю визнає свою вину по двом епізодам, не відмовляється від показів, крім того має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, у той період часу, що він утримувався під вартою помер його батько, залишилася одна матір, у зв`язку з чим вважав за можливе застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за останнім місцем його проживання;

захисника ОСОБА_5 , яка в захист інтересів ОСОБА_6 підтримала думку колеги, в свою чергу зазначаючи, що клопотання прокурора на даний час не актуальне, оскільки обвинувачені визнали повністю свою вину, ризики не підтверджені та взагалі не існують, підзахисний є не судимою особою, має місце мешкання, страждає на хронічне захворювання цукровий діабет, у зв`язку з чим просила застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, надати можливість побути вдома;

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які приєдналися до думки своїх захисників; враховуючи положення ст.331 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню за наступними підставами.

За змістом ст.331 ч.3 КПК України при судовому розгляді незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судове провадження по справі ще триває, за змістом пред`явленого обвинувачення дії обвинувачених за ст.152 ч.3 КК України відносяться відповідно положень ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене максимальне покарання, у разі визнання осіб винними, у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років; враховуючи особи обвинувачених, які за змістом обвинувального акту свідомо вчинили умисні кримінальні правопорушення за попередньою змовою з застосуванням насильства, те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не працевлаштовані, не мають постійних джерел доходів, що у сукупності дає підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, не виключається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що раніше обраний запобіжний захід відповідає характеру та ступеню тяжкості інкримінованих обвинуваченим діянь, на теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України не втратили своєї актуальності, що на даній стадії судового провадження унеможливлює застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, крім цього будь-яких виключних обставин, які б давали підстави для зміни щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу також не встановлено, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне продовжити щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Разом з цим статтею 183 ч.3 КПК України регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, при прийнятті рішення щодо міри запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд враховує положення ст.183 ч.4 п.1 КПК України, за змістом якої суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування, у зв`язку з чим приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні злочинів із застосуванням насильства, вважає за необхідне не визначати розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 182, 183, 194, 196, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, суд,-

Постановив:

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 1.01.2022р. включно без визначення розміру застави.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 1.01.2022р. включно без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали складає 60 днів з дня її проголошення та припиняє свою дію 1.01.2022 року.

Копію ухвали направити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Відповідно внесених змін до ст.392 ч.2 КПК України згідно із Законом №1027-IX від 2.12.2020р. ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1