ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/585/22 Справа № 175/2362/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000324, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України,
не працюючої, зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладені на неї згідно п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішені питання про запобіжний захід, процесуальні витрати, скасовано арешт майна.

ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 22 квітня 2021 року о 15:10 годин, керуючи технічно справним автомобілем «PEUGEOT 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух зі швидкістю не менше 92,86 км/год., у лівій смузі автодороги Н-08 «Бориспіль Кременчук Дніпро Запоріжжя Пологи Маріуполь», проїзна частина якої має по дві смуги для руху в кожному напрямку, на території с. Братське Дніпровського району Дніпропетровської області з боку м. Дніпро у напрямку с. Волоське, де в порушення вимог п. 1.3, п. 1.5, п. 12.4, п. 12.9, п. 18.4 Правил дорожнього руху України, наближаючись до позначеного дорожнім знаком 5.35.1. та дорожньою розміткою 1.14.3 нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкості, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, яким може бути створена перешкода чи небезпека, продовжила рух, при цьому виїхала на нерегульований пішохідний перехід в районі будинку АДРЕСА_3 , де скоїла наїзд на пішоходів малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво за напрямком її руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пішоходу ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті потерпілого, малолітній ОСОБА_12 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події (наїздом на пішоходів), в результаті якої спричинено смерть ОСОБА_11 та заподіяно тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 .
Вищезазначені дії обвинуваченої судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим смерть та тяжкі тілесні ушкодження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченої, доведеність її вини, у той же час вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 недостатньою мірою враховано фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме грубість порушення вимог ПДР і тяжкість наслідків, що настали внаслідок його вчинення - смерті потерпілого ОСОБА_11 , що не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.

Вказує, що суд надав неналежну оцінку відомостям про особу обвинуваченої, оскільки її позитивні характеристики мають суто формальний характер і не зменшують суспільної небезпечності як самої обвинуваченої, так і вчиненого нею діяння.
Крім того посилається на безпідставність врахування судом як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутності в останньої можливості контролювати усю ділянку дорожнього руху, та суперечливості показань свідків щодо руху вантажного автомобіля перед пішохідним переходом.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а призначене покарання - справедливим, співрозмірним та необхідним для виправлення його підзахисної. Доводи прокурора вважає необґрунтованими та формальними.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; потерпілу ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 , які просили вирок залишити без змін та призначення обвинуваченій більш суворого покарання не підтримали; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 , правильності кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до безпідставності звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку про те, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої мети покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки та розказується у скоєному; відсутність обставин, що обтяжують покарання; наявність обставин, що пом`якшують покарання, якими було визнано щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Також було враховано позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні обвинуваченій покарання з ізоляцією від суспільства.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбуття нею покарання, та про необхідність призначення останній основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами на максимальний строк у 3 роки, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком максимальної тривалості у 3 роки. З правильністю такого покарання колегія суддів погоджується і не вбачає підстав для його обтяження, оскільки вважає це покарання справедливим за видом та розміром і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою, наданою судом першої інстанції особі обвинуваченої та фактичним обставинам справи у контексті вимог ч. 1 ст. 75 КК України, та вважає, що відомості про ОСОБА_8 , а саме те, що вона є жінкою молодого віку, раніше не судима та вчинила злочин вперше, обтяжена соціальними зв`язками, відомості про будь-як іншу її протиправну поведінку відсутні, щиросердно розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодовувала заподіяну шкоду, - дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 незважаючи на тяжкість вчиненого злочину може бути виправлена без реального відбування покарання, зі звільненням від нього з випробуванням, з іспитовим строком.

На думку колегії суддів, у вироку наведене належне і достатнє обгрунтування прийнятого рішення як в частині виду та розміру призначеного покарання, так і щодо звільнення ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням.

При цьому також приймається до уваги, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, попри тяжкість наслідків, що настали, мало неумисний характер і полягало у тому, що остання не проявила достатньої обачливості і не вжила заходів для уникнення наїзду на перешкоду для руху, яку вона не могла виявити завчасно до моменту її фактичного виникнення, оскільки оглядовість була обмежена вантажним транспортним засобом, втім могла і повинна була припускати, що така перешкода може виникнути. Враховується і поведінка самих постраждалих, які не вжили заходів для огляду смуги руху перед її перетинанням, в той час як інші пішоходи проявили обережність.

Обгрунтовує можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування нею покарання також відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, та позиція потерпілих, які в суді апеляційної інстанції, як і у межах розгляду справи судом першої інстанції, на суворому покаранні обвинуваченої не наполягали та просили вирок суду залишити без змін.

На думку колегії суддів, відсутні розумні підстави вважати, що фактично призначене обвинуваченій покарання, зі звільненням від його відбування з випробуванням, є недостатнім для досягнення щодо неї мети кримінального провадження, а реальне відбування нею покарання у виді позбавлення волі буде у цьому сенсі більш ефективним.

Доводи апеляційної скарги прокурора таких висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки апелянт не посилається на будь-які нові обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки тих обставин, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, - фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, відомостей про особу обвинуваченої та її ставлення до скоєного, - які колегія суддів, не погоджуючись з прокурором, вважає такими, що враховані при ухваленні вироку достатньою мірою.

Посилання прокурора на безпідставність врахування судом як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутності в останньої можливості контролювати усю ділянку дорожнього руху, та суперечливості показань свідків щодо руху вантажного автомобіля перед пішохідним переходом, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що ці обставини на підставі та в порядку ст. 66 КК України враховані судом першої інстанції не були і лише були обговорені в контексті дослідження грубості допущеного обвинуваченою порушення вимог ПДР, оцінку якої у вироку колегія суддів вважає правильною.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4