ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.01.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0004043 від 06.12.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, такого, що немає інвалідності та не являється військовослужбовцем строкової служби, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого:

вироком Подільського районного суду міста Києва від 05.04.2011 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна. 09.07.2014 звільненого з місць позбавлення волі на підстав ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23.12.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. 27.01.2022 знятого з обліку Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області у зв`язку з відбуттям покарання за вироком від 23.12.2020,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
06.12.2021 приблизно о 15:00 ОСОБА_3 знаходився за місцем проживання у АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено, метадон (фенадон) для власного вживання без мети збуту.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій вищевказаний умисел, знайшов у мобільному додатку «Telegram» електронний бот за допомогою якого можна замовити наркотичні засоби й, отримавши номер розрахункового рахунку, за допомогою мережі Інтернет здійснив переказ грошей у сумі 500 грн та надіслав фотознімок напідтвердження оплати. У відповідь в мобільному додатку «Telegram» надійшло голосове повідомлення у якому було роз`яснено про місцезнаходження наркотичного засобу метадону (фенадону).
06.12.2021 приблизно о 15:30 ОСОБА_3 прибув до вказаного в голосовому повідомленні місця у місті Києві (вул. Петра Калнишевського, 1а) та, перебуваючи в останньому під`їзді будинку між першим та другим поверхом, побачив три згортки, які були обмотані ізолюючою стрічкою, та, усвідомивши, що вмістом згортків може бути наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон), поклав указані згортки до лівої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнутий того дня, тобто в такий спосіб незаконно придбав та почав незаконно зберігати при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон) для власного вживання без мети збуту. Після цього ОСОБА_3 вийшов із під`їзду й попрямував до зупинки громадського транспорту «Петра Калнишевського», звідки автобусом № 32 поїхав у напрямку площі Тараса Шевченка та, проїхавши одну зупинку, вийшов на зупинці просп. «Маршала Рокосовського», оскільки вирішив зайти до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
06.12.2021 приблизно о 16:20 ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. Маршала Рокосовського, 3,був зупинений працівниками поліції. На запитання останніх щодо наявності у нього заборонених в обігу предметів чи речовин, ОСОБА_3 зізнався, що в лівій кишені куртки знаходяться три згортки, які обмотані ізолюючою стрічкою, де знаходиться наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон), який він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Після чого на місце події було викликано СОГ Оболонського УП ГУНП у м. Києві та в ході проведення огляду ОСОБА_3 у присутності двох понятих добровільно надав працівникам поліції для огляду та вилучення три згортки, які були обмотані ізолюючою стрічкою, де знаходився наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон), який останній незаконно придбав, перевіз та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта КНДЕКЦ від 13.12.2021 № СЕ-19/111-21/59749-НЗПРАП надані на дослідження речовини містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон), загальною масою 0,372 г.

Згідно Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в Таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, метадон (фенадон) є наркотичним засобом, обіг яких обмежено.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема те, що 06.12.2021 він, перебуваючи за місцем свого проживання у місті Києві, вирішив придбати наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон) за допомогою чат-боту мобільного додатку «Telegram». Сплативши гроші в сумі 500 грн за допомогою Інтернет мережі, він отримав повідомлення про місце знаходження наркотичного засобу, обіг якого обмежено, метадону (фенадону). Після цього він, прибувши до вказаного в повідомленні місця по вул. Петра Калнишевського, 1а у місті Києві та перебуваючи в останньому під`їзді між першим та другим поверхом, побачив три згортки, які були обмотані ізолюючою стрічкою. Усвідомлюючи, що вмістом згортків є наркотичний засіб, він поклав згортки в ліву кишеню куртки, в яку був одягнений того дня, та пішов до зупинки міського транспорту. Цього ж дня, за адресою: м. Київ, просп. Маршала Рокосовського, 3, його зупинили працівники поліції та запитали чи має він при собі заборонені в обігу предмети чи речовини, на що він відразу повідомив, що в кишені його куртки знаходяться згортки з наркотичним засобом, які після приїзду слідчо-оперативної групи, він самостійно добровільно у присутності двох понятих надав працівникам поліції для огляду й вилучення. Повідомив суду про те, що він не є військослужбовцем строкової служби, інвалідності першої чи другої групи немає та, висловивши самозасудження свого вчинку, зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення кримінального проступку, просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення кримінального проступку.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_3 винуватості у вчиненому, враховуючи те, що останній не оспорює обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, зокрема, доказів та відомостей, що стосуються особи обвинуваченого, доказів на підтвердження процесуальних витрат та процесуальних рішень, що стосуються речових доказів у кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах висунутого йому обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши вищевказані матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту за обставин, установлених у судовому засіданні, доведена повністю та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За пунктом 4 ч. 1 ст. 91 цього Кодексу обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, хоча офіційно непрацевлаштований, однак працює неофіційно, офіційно неодружений, за місцем проживання характеризується формально позитивно, не є військовослужбовцем строкової служби, інвалідності першої та другої групи немає, а також те, що він на обліках у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що останній у ході судового провадження висловив самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення кримінального проступку.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання, про яку зазначено в обвинувальному акті, «рецидив злочинів» відповідно до ст. 67 КК України, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 67 КК України «рецидив злочинів» визначено як обставину, що обтяжує покарання. Водночас, суд не враховує вказану обставину при призначенні покарання з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 цього Кодексу, що відповідно до положень частин 1, 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також обставини вчинення кримінального проступку в сукупності зі ставленням ОСОБА_3 до вчиненого, а також з огляду на дані про його особу, зваживши на позиції сторін кримінального провадження про вид та розмір основного покарання, суд приходить до висновку про призначення винному основного покарання у виді обмеження волі відповідно до санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, і не вбачає обґрунтованих підстав для призначення йому більш м`якого виду покарання, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 71 КК України, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Водночас, відповідно до правого висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.12.2021 у справі 243/7758/20 (провадження №51-113кмо21), для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

При цьому, якщо після ухвалення попереднього вироку але до повного відбуття покарання за таким вироком особа вчиняє нове кримінальне правопорушення, однак на час ухвалення нового вироку основне покарання за попереднім вироком вже повністю відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, не застосовуються.

Тобто для правильного вирішення питання про необхідність застосування положень ст. 71 КК України наявність покарання (відбутого/невідбутого) має враховуватися саме на час ухвалення нового вироку судом першої інстанції.

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше засуджувався вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23.12.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Відповідно до наказу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 22.12.2021 №455-к ОСОБА_3 закріплено за технічною дільницею Дільниці №4 з 24.12.2021 для відбування покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин згідно направлення філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області Подільський районний відділ від 22.12.2021 №32/26/03-21.

Згідно довідки від 27.01.2022 №32/26/547-22, долученої стороною захисту під час судового провадження кримінального провадження, 27.01.2022 ОСОБА_3 знято з обліку Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області у зв`язку з відбуттям покарання у виді громадських робіт за вироком від 23.12.2020.

Крім того, положеннями п. 21 ст. 89 КК України визначено те, що в разі, якщо особу засуджено за вчинення кримінального проступку, то така особа після відбуття покарання вважається такою, що немає судимості.

З огляду на той факт, що ОСОБА_3 на час ухвалення нового вироку повністю відбув покарання за попереднім вироком від 23.12.2020, суд не вбачає правових підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 71 КК України.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 381-382, 395, 532 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ у кримінальному провадженні наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон), загальною масою 0,372 г, який передано на тимчасове зберігання до сейфу службового кабінету №509 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта в сумі 1 372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн 96 коп. (ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300, , МФО 899998, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), рахунок UA0026006).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1