У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2021 Справа №607/23704/21

провадження № 1-кс/607/7641/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001325 від 25 вересня 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білокриниця, Підгаєцького району, Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0001325 від 25 вересня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст.121 КК України звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001325 від 25 вересня 2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286-1 КК України.

Як зазначає прокурор, досудовим розслідуванням встановлено, що 25 вересня 2021 року, близько 11:50 год. водій ОСОБА_4 в супереч вимогам п.п. 2.9 (а), 31.4.5 (б, г) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України) керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 із невідповідностями шин коліс транспортного засобу, оскільки на автомобілі встановлено шини різних розмірів, моделей з різними малюнками протектора як на передній, так і на задній осях. Дані невідповідності могли бути виявлені водієм до моменту ДТП та могли мати вплив на керування транспортним засобом під час гальмування, маневру тощо.

Так, рухаючись в порушення вимог п. 12.4 ПДР України із швидкістю 65…69 км/год. по вул. Миру м. Тернопіль, в напрямку вул. Кривоноса, водій ОСОБА_4 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

В цей час, попереду автомобіля «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 , в попутному із ним напрямку, рухався автомобіль «Dacia» р.н. НОМЕР_2 із швидкістю 30 км/год.

Окрім того, на зустріч автомобілю «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 рухався із швидкістю 40 км/год. автомобіль «Ford C-Max» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

На відрізку проїзної частини вул. Миру, неподалік буд. 2, яка має по одній смузі руху для руху в кожному напрямку, які розділяє горизонтальна дорожня розмітка 1.1 ПДР України, водій ОСОБА_4 виконав маневр обгону автомобіля «Dacia» р.н. НОМЕР_2 .

Одразу після завершення маневру обгону, водій ОСОБА_4 в порушення вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, різко змінив траєкторію свого руху ліворуч, внаслідок чого повторно перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.1 ПДР України та виїхав на зустрічний бік дороги, де допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля із задньою лівою частиною зустрічного автомобіля «Ford C-Max» р.н. НОМЕР_3 .

Від зіткнення транспортних засобів, автомобіль «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 змінив траєкторію свого руху праворуч та виїхав за межі проїзної частини дороги, де наїхав на дерево.

Унаслідок дорожньо-транспортної пасажир автомобіля «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння черепа зліва, що поширюється на його основу (зліва і справа), яка супроводжувалась забиттям речовини головного мозку (внутрішньомозковим крововиливом у лобову і тім`яну частки лівої півкулі головного мозку, крововиливом під тверду мозкову оболонку над лобово тім`яно скроневої частками лівої півкулі головного мозку та під м`яку мозкову оболонку над його правою скроневою та лівою лобовою частками), набряком його речовини, накопиченням повітря у середній черепній ямці справа, які були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою належать до тяжких тілесних ушкоджень п.п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 /б/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

З огляду на наведене слідчий вважає, що у кримінальному провадженні №0001325 від 25 вересня 2021 року наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

26 вересня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

21 грудня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

27 вересня 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з забороною залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 терміном дії до 23:59 год. 25 листопада 2021 року.

22 листопада 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_4 під домашнім арештом з забороною залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово до 25 грудня 2021 року.

21 грудня 2021 року матеріали кримінального провадження № 0001325 від 25 вересня 2021 року в порядку ст. 290 КПК України відкриті для ознайомлення стороні захисту та потерпілому.

Прокурор зазначає, що враховуючи великий обсяг матеріалів кримінального провадження та кількість учасників, які повинні ознайомитися із матеріалами кримінального провадження, а також те, що після ознайомлення із матеріалами провадження необхідно скласти, затвердити та вручити стороні захисту обвинувальний акт, строк застосування запобіжного заходу може завершитися до вручення обвинувального акру сторонні захисту, або ж скерування обвинувального акту у даному кримінальному провадженні до суду, що може негативно вплинути на розгляд провадження під час судового розгляду.

Водночас, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати. У зв`язку з цим, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту застосованого до підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2021 року, який 22 листопада 2021 року продовжено ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду до 25 грудня 2021 року, з метою запобігання спробам підозрюваного ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк.

Так, метою продовження застосованого запобіжного заходу, стосовно ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років і на даний час усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він на даний час ніде не працює, неодружений, що вказує на такі соціальні зв`язки, які дозволяють йому переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. Без застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу він у будь-який спосіб може впливати на потерпілого, експертів та свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі шляхом погроз або їх підкупу, в замін на дачу ними неповних або неправдивих показів чи їх зміни у даному кримінальному провадженні, що дасть йому можливість уникнути покарання за вчинений злочин;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані обставини в цілому на думку прокурора свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України і у випадку скасування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_4 матиме можливість перешкоджати прийняття за результатами досудового розслідування законного і обґрунтованого рішення у розумний строк, а також перешкоджати судовому розгляду даного кримінального провадження, а тому прокурор просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні з приводу задоволення клопотання заперечив частково та зазначив, що підозрюваний примирився із потерпілим ОСОБА_7 , зокрема, останнього уже виписали із лікарні та вони далі продовжують товаришувати. Окрім цього підозрюваний відшкодовує потерпілому завдану ним шкоду, шляхом оплати за лікування. Просив врахувати викладене, а також належну процесуальну поведінку підозрюваного, який сумлінно виконує усі покладені на нього обов`язки, з`являється на усі виклики до слідчого, прокурора та слідчого судді, сприяє органу досудового розслідування і жодним чином не перешкоджає кримінальному провадженню, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, щиро розкаюється. Відтак захисник просив продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби з метою надання останньому можливості працювати, щоб забезпечити себе та матеріально допомагати потерпілому.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи захисника, просив надати йому можливість працювати.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку запобіжного заходу, слідчий суддя доходить наступного висновку:

За змістом ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Тобто при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу мають враховуватись обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001325 від 25 вересня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 26 вересня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

27 вересня 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з забороною залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та покладено обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, строком до 23:59 год. 25 листопада 2021 року, а саме:

-з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утриматися від спілкування із свідками, експертами у даному кримінальному провадженні.

22 листопада 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_4 під домашнім арештом з забороною залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, строком до 25 грудня 2021 року.

21 грудня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 25 вересня 2021 року;

-протокол огляду документа, а саме відеофайлу із камери спостереження встановленої на перехресті вул. Винниченка вул. Миру від 27 вересня 2021 року;

-висновок експерта № СЕ-19/120-21/10079-ІТ від 29 жовтня 2021 року, за результатом проведення судової автотехнічної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-21/10078-ІТ від 19 листопада 2021 року, за результатом проведення судової автотехнічної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-21/10069-ІТ від 01 листопада 2021 року, за результатом проведення судової транспортно - трасологічної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-21/11378-ІТ від 03 грудня 2021 року, за результатом проведення судової автотехнічної експертизи;

-висновок експерта № 1462 від 20 жовтня 2021 року, за результатом проведення судово медичної експертизи;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 22 жовтня 2021 року;

-висновок експерта № 1105 від 20 листопада 2021 року, за результатом проведення судово медичної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-21-12621-ІТ від 17 грудня 2021 року, за результатом проведення судової-автотехнічної експертизи.

Надаючи оцінку наведеним доказам про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, слідчий суддя, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, сторона захисту не спростовує обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_4 .

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора та встановлені у судовому засіданні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Щодо існування заявлених ризиків слідчий суддя зазначає таке:

Як вбачається з матеріалів клопотання, в органу досудового розслідування виникла необхідність у продовженні строку тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків.

На думку слідчого судді, прокурором у поданому клопотанні та в судовому засіданні доведено існування обставин, які свідчать про те, що ризики, для запобігання яким ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід, не зменшились та продовжують існувати і надалі.

Відповідно до зі змісту ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року, при застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу слідчий суддя вважав доведеними ризики того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, заявлений під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не зменшився та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя вважає, що не перестала існувати можливість впливу на потерпілого, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, а з огляду на те, що згідно зі ст. 23 КПК України доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час судового розгляду кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик не зменшився та продовжує існувати.

Разом з тим, посилання прокурора у клопотанні та в судовому засіданні на наявність ризику того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчим суддею до уваги не береться, оскільки ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, якою щодо ОСОБА_4 застосовано та продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, існування вказаного ризиків встановлено не було. В свою чергу, на даний час прокурором не надано належних доказів на підтвердження виникнення інших ризиків, зазначених в клопотанні.

Відтак слідчий суддя встановив, що ризики передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, визначені вищевказаною ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року на даний час продовжують існувати, що свідчить про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_4 процесуальних заходів стримування таких ризиків.

Встановлено, що 21 грудня 2021 року прокурором у даному кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001325 від 25 вересня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України докази достатніми для складання обвинувального акту та доручено слідчому повідомити підозрюваного та його захисників, а також потерпілому про завершення досудового розслідування, надавши їм доступ до матеріалів досудового розслідування, в порядку ст. 290 КПК України

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки досудового розслідування.

Слідчий суддя бере до уваги значний об`єм матеріалів досудового розслідування, який надався для ознайомлення стороні захисту, та вважає, що прокурором доведено, що завершити досудове розслідування у строк дії попередньої ухвали про продовження підозрюваному строку запобіжного заходу неможливо внаслідок необхідності проведення належного ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України та оформлення обвинувального акту для скерування його до суду.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним продовження строку застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України встановлено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі «Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії» від 19.11.2019.

Окрім того, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, в справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Окремо Суд наголошує, що основним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.

Верховенство права, невід`ємною складовою якого є принцип пропорційності, передбачає, що мета має спиратися лише на такі засоби, застосування яких морально виправдано, оскільки мета, задля якої необхідні неправові засоби, не може бути правовою. Застосовувана міра повинна бути пропорційною (повинна відповідати) цілям.

Завдяки принципу пропорційності встановлені положеннями нормативно-правових актів обмеження на користь суспільних інтересів дозволяють максимально враховувати приватні інтереси. Цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, слідчий суддя враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , який за період часу застосування до нього запобіжного заходу сумлінно виконує усі покладенні на нього обов`язки, що не заперечувалось прокурором у судовому засіданні, всіляко сприяє органу досудового розслідування, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає та щиро кається, примирився з потерпілим та відшкодовує останньому завдану ним шкоду.

Відтак, зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , його молодий вік та належну процесуальну поведінку, наявність постійного місця проживання, беручи до уваги, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, приходжу до висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, обсяг яких є достатнім для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 177, 181, 194 ч. 5, 199, 205, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці, заборонивши залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , в нічний час з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утриматися від спілкування із свідками, експертами у даному кримінальному провадженні.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 22 лютого 2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні, а також на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1