ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/1461/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1066/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонського області від 13 вересня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 11.01.2016 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ст.395, ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Апеляційного суду Херсонської області від 29.01.2015 року, на 5 років позбавлення волі, звільненого 21.07.2020 року по відбуттю строку покарання;
засуджено:

за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі,
за ч.1 ст.296 КК України на 1 рік 2 місяці обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.
Початок строку відбування покарання з дня прибуття і постановки на облік ОСОБА_7 у виправному центрі.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 02.05.2021 року приблизно о 19 год. 40 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки та моралі, маючи прямий умисел на вчинення хуліганських дій, тримаючи у руках металеву гардину, прийшов до вхідних воріт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де, діючи з особливою зухвалістю, висловлював погрози та образливі вислови на адресу мешканців будинку, одночасно з чим наніс ряд ударів ногами по металевим вхідним воротам вказаного домоволодіння, тим самим пошкодивши їх. Після чого, будучи обізнаним про те, що мешканці зазначеного будинку перебувають вдома, ОСОБА_7 переліз через паркан до території домоволодіння, де продовжив вчинення хуліганських дій, які виразились у нанесенні ряду ударів металевою гардиною по вікну будинку та мопеду «Fada», в результаті чого зазначене майно пошкоджено та потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальні збитки.
Після чого, у той же проміжок часу, продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, діючи аналогічно з мотивів явної неповаги до суспільства та грубо порушуючи громадський порядок, ОСОБА_7 покинув територію будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та, продовжуючи тримати в руках металеву гардину, підійшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де продовжив хуліганські дії, а саме вибив ногою металеву хвіртку воріт, після чого увійшов до території зазначеного домоволодіння та наніс ряд ударів металевою гардиною по задній частині автомобіля марки Мегсеdеs-Вепz моделі Vito 109 СDІ, д.н.з. НОМЕР_1 жовтого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_9 , пошкодивши зазначений автомобіль та спричинивши потерпілому матеріальні збитки, супроводжуючи дані хуліганські дії нецензурною лайкою та погрозами на адресу потерпілого.
Після вчинення вищевказаних дій ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 та пішов до місця свого проживання.
Крім того, він же, 02.05.2021 року приблизно о 19 год. 40 хв. під час вчинення хуліганських дій, знаходячись біля воріт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою продовження раніше розпочатого кримінального правопорушення, не маючи законних правових підстав для проникнення до володіння особи, а саме прибудинкової ділянки за вказаною адресою та перебування на її території, переліз через паркан до території вищевказаного домоволодіння, де продовжив вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, він же 02.05.2021 року приблизно о 19 год. 45 хв. під час вчинення хуліганських дій, знаходячись біля воріт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою продовження раніше розпочатого кримінального правопорушення, не маючи законних правових підстав для проникнення до володіння особи, а саме прибудинкової ділянки за вказаною адресою та перебування на її території, вибив ногою металеву хвіртку воріт, після чого увійшов до території зазначеного домоволодіння, де продовжив вчинення іншого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій за ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України, посилається на суворість призначеного покарання. В обгрунтування доводів указує про те, що відомості про його особу свідчать про те, що він не є суспільно небезпечною особою. Стверджує, що під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, які у відповідності до вимог ст.12 КК України є кримінальними проступками, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, має неофіційне джерело доходу, під час судового розгляду надавав правдиві покарання. Зазначає про те, що йому призначено найсуворіший вид покарання, передбачений санкціями ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України.

Просить дослідити матеріали, що характеризують його особу обвинуваченого, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу.

Обвинуваченого ОСОБА_7 було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте він не з`явився в судове засідання, заяв про його відкладення та наявність у нього будь-яких поважних причин, які унеможливлюють його участь в судовому засіданні, до апеляційного суду не надходило.

Тому неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.
При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 заявлено клопотання про повторне дослідження матеріалів справи, що характеризують його особу, яким, на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Зі змісту заявленого клопотання вбачається, що воно зумовлено незгодою обвинуваченого з оцінкою судом матеріалів, що характеризують його особу, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.
Згідно із матеріалами справи, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, досліджені судом в повному обсязі та без порушень, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Виходячи з наведеного, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про повторне дослідження матеріалів справи, що характеризують його особу, належить залишити без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження підтверджено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового провадження, не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 випливає, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, що він посередньо характеризується за місцем проживання, є особою раніше судимою, визнав себе винним, обставиною, що пом`якшує покарання, визнав активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому суд не встановив наявність щирого каяття у ОСОБА_7 , оскільки це не знайшло свого підтвердження.
Врахувавши конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_7 , суд обґрунтовано зробив висновок про те, що його виправлення можливе лише в умовах обмеження волі та правильно призначив йому покарання в межах санкцій ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає висновок суду щодо призначеного виду та розміру покарання ОСОБА_7 обґрунтованим, оскільки призначене обвинуваченому покарання, зважаючи на обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, систематичність його злочинної діяльності, є співмірним протиправним діянням і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Ті обставини, на які посилається ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення йому покарання, зокрема, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, визнання вини, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, не офіційного джерела доходу, то вони не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та суспільну небезпечність особи обвинуваченого, враховуючи негативну репутацію ОСОБА_7 , як раніше неодноразово судимої особи. Зазначені обставини не сприяли його виправленню та припиненню ним злочинною діяльності, і це не свідчить про наявність у обвинуваченого критичної оцінки своїх дій та реальну наявність щирого каяття або будь-якого жалю з приводу своєї поведінки.

На думку колегія суддів, менш суворий вид покарання, зокрема у виді штрафу, про який вказує апелянт, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в цій частині, як про це ставиться питання обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонського області від 13 вересня 2021 рокущодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4