Справа № 750/9135/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/886/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2021року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Курган, Російської Федерації, громадянці України, з вищою освітою, яка має на утриманні неповнолітню дитину, сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є обмежено дієздатною, непрацюючій, проживаючій по АДРЕСА_1 , раніше не судимій, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 лютого 2022 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що передбачені ст. 177- 178 КПК України обставини та ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшилися та не зникли, а даних які б свідчили, що інший більш м`який вид запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та зможе запобігти наявним ризикам, не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, із забороною залишати житло по АДРЕСА_1 у нічний час доби.

Аргументує тим, що суд не врахував того, що прокурором під час звернення з клопотанням не було доведено наявності ризиків, які б давали достатні підстави вважати, що вона може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурором не доведено, а судом не обґрунтовано існування обставин, які б виправдовували подальше тримання її під вартою.

Просить врахувати, що вона не мала та не має наміру переховуватися від суду, не намагатиметься уникнути відповідальності. Про вчинення злочину вона сама повідомила поліцію та розповіла всі обставини. Крім того, вона не має наміру впливати на свідків, тим більше, що свідків нанесення ножового поранення взагалі не було. Свою вину вона визнає, сподівається, що суд прийме до уваги виключні обставини, які дають можливість застосувати щодо неї більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Усі свідки обвинувачення та захисту допитані. Вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не перебувала ніде на обліках та інших правопорушень не вчиняла, має вищу освіту, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Вказує на те,що її неповнолітній син 2009 року народження є дитиною-інвалідом, має онкологічну хворобу, переніс кілька операцій та пройшов кілька курсів хіміотерапії, до сьогодні перебуває під наглядом лікарів-онкологів та потребує постійного догляду і допомоги. Вона має непрацездатних батьків, які також потребують її допомоги, її батько є інвалідом 2 групи, мати пенсіонеркою.

Звертає увагу і на свій стан здоров`я та необхідність у лікуванні, що неможливо в умовах слідчого ізолятору.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника про безпідставність висновків суду щодо продовження строку запобіжного заходу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному вбивстві свого чоловіка, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до особливо тяжких злочинів, що вказує на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченої, як для суспільства, так і для окремих громадян.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений, може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Судовий розгляд на даний час триває. Згідно пояснень сторони захисту, на 20 грудня поточного року призначене чергове судове засідання, на якому планується допит обвинуваченої, дослідження письмових доказів і завершення судового розгляду кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 утрималася від надання пояснень, першими допитувалися свідки, від її захисної позиції у справі залежить подальший хід судового розгляду, під час якого не виключається повторний допит свідків.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, і на даний час вони виключають можливість скасування раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , як про це просить сторона захисту.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до 15 років, вона дійсно раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, проте характеризується, як особа, що зловживала спиртними напоями, останні більше п`яти років ніде не працювала, місцем вчинення кримінального правопорушення є квартира обвинуваченої, а наслідком її дій - смерть власного чоловіка.

Наявність постійного місця проживання не є гарантією дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків, у разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, адже злочин, у вчиненні якого вона обвинувачується, був вчинений саме за місцем проживання ОСОБА_6 .

Посилання на погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 не підтверджено медичними документами, при цьому, обвинувачена не позбавлена можливості звернутися до медичної частини слідчого ізолятору у разі такої необхідності, а також отримати необхідну медичну допомогу в інших закладах охорони здоров`я міста Чернігова, якщо така допомога їй буде показана за приписом лікаря.

Отже, доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, які з огляду на характер кримінального правопорушення та хід судового розгляду, з плином часу не зменшилися та не зникли.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2021 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14