Справа № 462/4411/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/165/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задоволено.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 11 квітня 2022 року, включно.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 11 квітня 2022 року, включно.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 11 квітня 2022 року, включно.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 11 квітня 2022 року, включно.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_18 запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема у вигляді застави.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник покликається на те, що, на думку захисту, рішення слідчого судді є незаконним, необ`єктивним, упередженим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що жодного документу до клопотання, якими обґрунтовується підозра прокурором не надано. Вказує, що було досліджено так званий первинний та основний доказ зі сторони обвинувачення, а саме протокол обшуку від 05.01.2020, який на думку сторони захисту, являється очевидно недопустимим доказом у розумінні ч.2 ст. 89, п.3 ч.2 ст. 87 КПК України, оскільки під час слідчої дії не було забезпечено права на захист ОСОБА_6 , який був фактично затриманий по особливо тяжкому кримінальному провадженні та не володів українською мовою порушуючи вимоги норм ч.1 ст. 52, п.4 ч.2 ст. 52 КПК України.
Наголошує, що ОСОБА_19 являється особою старшого віку з інвалідністю, має пенсійне забезпечення по місцю проживання, даних про вчинення інших кримінальних правопорушень на території України не надано.
Звертає увагу, що зі спливом певного часу, суди зобов`язані перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу чим тримання під вартою, а тому на думку, захисника, наявні всі підстави для зміни запобіжного заходу.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати та змінити на меш тяжкий зокрема цілодобовий домашній арешт та звільнити його з-під варти або ж визначити розмір застави згідно вимог передбачених КПК України.
Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню в частині обрання підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не визначення розміру застави. Вказує, що суд неповно розглянув клопотання, допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи, неправильно застосував процесуальний закон, що в свою чергу тягне до скасування вищезазначеної ухвали.
Наголошує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є особою пенсійного віку, має незадовільний стан здоров`я, у нього вилучені документи (закордонний паспорт), а тому він не може покинути територію України. Не володіє державною мовою, а тому не може вчиняти тиск на свідків та іншим чином перешкоджати судовому розгляду. Крім того, вже більше року ОСОБА_8 перебуває під вартою, а судовий розгляд затягується. Крім того, на даний час судом першої інстанції було досліджено протокол обшуку від 05.01.2021 з якого вбачається істотне та грубе порушення права на захист Секер ОСОБА_20 та інших затриманих в ході цього обшуку. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про відсутність ризиків, а саме продовження злочинної діяльності, втечі, ухилення від суду.

Стверджує, що прокурор не навів наявності обґрунтованих ризиків для продовження обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою. Також, прокурор не навів скільки часу йому необхідно для доведеності вини Секер ОСОБА_20 , адже з моменту затримання пройшло вже більше року. Захисник вражає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи визначення застави виключить усі заявлені прокурором можливі ризики.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить змінити ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_21 та застосувати д обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити розмір застави з носінням ОСОБА_22 електронного засобу контролю.
Сторона захисту, звертає увагу суду на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_23 , не може бути безумовною підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник просить врахувати положення викладені у рішенні ЄСПЛ по справі «Нойамайстер проти Австрії», відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання піл вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Наголошує, що право не суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів , психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів є правом, а не обов`язком суду і у даному випадку слід врахувати те, що ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави та використання електронних засобів контролю.

Стверджує, що у сі докази у кримінальному провадженні зібрані, а тому ОСОБА_23 не зможе ніяк вплинути на їх повноту, достовірність, належність чи достатність. Крім того, в обвинуваченого вилучено паспорти, а тому він не зможе покинути територію України, що спростовує твердження прокурора про можливість втечі ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що ОСОБА_23 вже понад рік знаходиться під вартою кожного разу судом наводяться одні і ті ж формулювання для продовження тримання під вартою і щоразу ризики продовжують існувати, однак за цих 13 місяців вони не збільшились, а навпаки зменшились, хоча б тому, що досудове розслідування завершене, докази зібрані і ОСОБА_23 не зможе ніяк вплинути на хід збирання доказів.

Заслухавши доповідь судді, захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_12 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченим ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), Секеру ОСОБА_24 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України.

01.02.2022 р. прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_12 звернувся до суду із клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_25 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ), оскільки такі завершуються 14.02.2022 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2022 року клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задоволено. Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_26 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), продовжено на 60 днів, а саме до 11 квітня 2022 року, включно, без визначення розміру застави.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинувачених ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ) під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлено, що обвинувачені ОСОБА_23 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_17 ) обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів з корисливих мотивів, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), та даних про особи обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими матеріалами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_23 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_17 ) обвинувачуються у вчиненні у особливо тяжких злочинів та у разі визнання їх винними, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ) більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_10 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_17 ) під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім цього, враховуючи кримінальне правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченим та положення пункту 5 частини четвертої статті 183 КПК України, судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційних скарг є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), Секеру ОСОБА_24 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_17 ), залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді