Справа № 932/1355/22
Провадження №1-кс/932/766/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся слідчий Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 з клопотанням, погодженим прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання розподілено для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Клопотання мотивоване такими обставинами. Так, у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000207 від 08.02.2022 року, яке розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 07.02.2022 року, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло. З метою реалізації свого злочинного умислу, 07.02.2022 близько 14.45 години ОСОБА_4 прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де побачивши квартиру під АДРЕСА_3 , визначив її, як об`єкт свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи підручні засоби (відмички), відчинив двері квартири АДРЕСА_4 та проник до неї, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_7 майно, а саме: грошові кошти у розмірі 5.000 доларів США, помпову рушницю марки «Core LZR-p0001 Folding Grip» з відповідним дозволом на ім`я ОСОБА_7 , «Sony Playststion 4 slim», геймпад «PS4 Dualshock 4 V2» синього кольору, ноутбук марки «Asus x540SA» сірого кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , закордонний паспорт, ІНН, сертифікат про вакцинацію проти «Ковід 19».

В подальшому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_4 заволодівши вищевказаним майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду.

Умисні дії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України.

11.03.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 185 КК України.

Сторона обвинувачення вважає, що обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а також існують ризики того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з таких обставин, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні підтримав погоджене ним клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру повністю. У вчиненому щиро кається. На даний час він має намір повністю компенсувати потерпілому завдану матеріальну шкоду, залишилось лише віддати 2500 доларів США. Проте перебуваючи в умовах обмеження волі в СІЗО, вирішення питання про відшкодування шкоди може затягнутися. Перебуваючи на домашньому арешті підозрюваний може швидше зібрати кошти та компенсувати потерпілому шкоду. Просить врахувати, що у нього на утриманні є малолітня дитина 5 років. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник пояснив, що підозрюваний хоча й має судимість, проте позитивно характеризується, працює неофіційно, має постійне місце проживання та у нього на утриманні перебуває малолітня дитина. На думку захисника, прокурор не довів, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти усім ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, перевіривши наявність обґрунтованої підозри та ризиків, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 від 08.02.2022 року, за фактом таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникнення у житло особи.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.03.2022 року підтверджено, що до ЄРДР внесені відомості про те, що до СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_7 про вчинення крадіжки з проникненням у його квартиру.

Як вважає орган досудового розслідування, до вчинення цього злочину може бути причетний гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу допиту потерпілого від 15.02.2022 року, з квартири було викрадено, серед іншого, грошові кошти у розмірі 5.000 доларів США, помпову рушницю марки «Core LZR-p0001 Folding Grip» з відповідним дозволом на ім`я ОСОБА_7 , «Sony Playststion 4 slim», геймпад «PS4 Dualshock 4 V2» синього кольору, ноутбук марки «Asus x540SA» сірого кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , закордонний паспорт, ІНН.

Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 підтверджено, що ОСОБА_4 мав намір збувати викрадене майно. Він бачив у нього ігрову приставку «Sony Playststion 4 slim», джойстики та ноутбук, які ймовірно, належать іншій особі (потерпілому).

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , останній повідомив, що йому телефонував ОСОБА_10 та пропонував придбати у нього помпову рушницю та ноутбук. ОСОБА_9 придбав ноутбук, але на ньому був встановлений пароль. Походження цих речей ОСОБА_4 не пояснив.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 , останній упізнав особу, яка збувала викрадене майно, а саме ОСОБА_4 .

Підозра також обґрунтовується протокол огляду місця події; протоколом огляду речей, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом прийняття зави про вчинення злочину, повідомленням про підозру та іншими доказами.

На підставі наведених даних, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України даний злочин є тяжким.

З приводу ризиків та їх доведеності прокурором, слід зазначити таке.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тому з метою уникнення покарання за тяжкий злочин може вчинити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Отже, цей ризик є доведеним.

Водночас однією із обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, отримав вищу освіту, працює, а також має на утриманні малолітню дитину, тому убачається, що в нього є міцні соціальні зв`язки в місці проживання. Також підозрюваний визнав підозру повністю, має намір співпрацювати зі слідством, бажає добровільно компенсувати потерпілому усі заподіяні збитки. Наведені обставини у сукупності тлумачаться на користь підозрюваного та знижують ступінь ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що підозрюваний має судимість за корисливий злочин, тобто схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а отже може вчинити новий злочин. Цей ризик є також доведеним.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Проте прокурором не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти доведеним ризикам. Так, домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово, також є достатньо суворим запобіжним заходом та полягає у забороні підозрюваному залишати своє місце проживання протягом доби.

У відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Приймаючи до уваги, що підозрюваний працює, має утриманців, має постійне місце проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу та дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово та з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Також доцільно зобов`язати підозрюваного здати до підрозділу міграційної служби паспорт громадянина України для виїзду за кордон, з метою унеможливлення виїзду за межі України. Відповідний паспорт передається підрозділу міграційної служби за місцем проживання підозрюваного, за відповідною заявою про прийняття його на зберігання, на виконання вимог цієї ухвали.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 зобов`язання по виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

не залишати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора або суду;

здати на зберігання до підрозділу міграційної служби паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали до 09.05.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12