ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/52/22 Справа № 216/6447/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6
представника третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на майно, вилучене 23.10.2021 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: персональні комп`ютери (системні блоки) у кількості 5 штук; комплекти світлотехніки (зонти, штативи) у кількості 6 штук; комп`ютерні монітори у кількості 3 штуки; веб-камери у кількості 3 штук, із подальшою забороною власнику чи уповноваженою нею особою користуватись, відчужувати та розпоряджатись вищевказаним майном.
Як видно з ухвали, слідчий суддя, враховуючи те, що вказане у клопотанні майно фактично є знаряддям вчиненого злочину, а також з метою збереження майна, як доказу вчинення кримінального правопорушення, дійшов до висновку про те, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилученого майна, є обґрунтованим та доцільним.

В апеляційній скарзі представник третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
В обґрунтування доводів пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, адвокат посилається на те, що слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності учасників провадження, та про існування ухвали їм стало відомо 01.12.2021 з телефонної розмови зі слідчим, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги адвокат посилається на те, що в ході обшуку в кв. АДРЕСА_2 , були порушені права на захист ОСОБА_6 , яка є власником вилученого майна, а також порушено порядок проведення слідчих дій. Поряд з цим, адвокат указує, що мотиви накладення арешту на майно є безпідставними. Водночас, на переконання апелянта, суд розглядаючи клопотання слідчого, в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, не встановив кому саме належить вилучене майно, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном. При цьому, апелянт звертає увагу і на безпідставність незадоволення слідчим суддею клопотань про виклик свідків та вивчення доказів у провадженні. На переконання апелянта, допущенні слідчим суддею порушення вимог кримінального процесуального закону, є підставою для скасування ухвали та відмови в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що оскаржуване рішення було постановлено за відсутності третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 та її представника, й матеріали провадження не містять відомостей про отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали та приходить до висновку, що його слід поновити.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що СВ Криворізького РУП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000075 від 10 березня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.
Як видно з клопотання, під час проведення досудового розслідування встановлено, що група осіб за попередньою змовою організували протиправну діяльність по виготовленню та розповсюдженню продукції порнографічного характеру на спеціалізованих сайтах у всесвітній мережі Інтернет в режимі реального часу на території Кривого Рогу та встановлено адресу розташування веб-студії, в якій особами здійснюється виготовлення та розповсюдження продукції порногрфічного характеру, а саме: АДРЕСА_1 .
В рамках цього кримінального провадження 23.10.2021 за вказаною адресою проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в ході якого було вилучено майно, зазначене в клопотанні слідчого.
Окрім цього, в ході обшуку встановлено особу ОСОБА_6 , якій цього дня повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.
Постановою слідчого СВ КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 23.10.2021 зазначене майно визнано речовим доказом.
25 жовтня 2021 року слідчий, за погодженням з прокурором, у межах цього провадження, звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів.
Оскарженою ухвалою накладено арешт на майно, перелік якого зазначений у клопотанні органу досудового розслідування.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існують підстави вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі виявленого та вилученого майна в ході обшуку, що є об`єктом кримінально-протиправних дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 10 березня 2021 року.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України, визнано ним органом досудового розслідування, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно.
На переконання колегії суддів, слідчим в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики, визначені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є реальними.
При цьому, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів у цьому провадженні.
Ці обставини спростовані апелянтом під час апеляційного розгляду не були.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на зазначене в ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності судового рішення, слід визнати необґрунтованими.
Посилання апелянта на те, що зазначене в клопотання слідчого майно, було вилучено в ході незаконного обшуку, оскільки його було проведено з порушенням норм кримінального процесуального закону, є безпідставними, а обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді.
Твердження адвоката про те, що в ході вказаного обшуку було порушено право на захист ОСОБА_6 , оскільки було фактично проведено її особистий обшуку, в ході якого вилучено її особистий мобільний телефон, є неспроможними, а слідчим суддею не розглядалось питання про накладення арешту на цей мобільний телефон.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Інші доводи апелянта також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
При цьому, посилання апелянта на безпідставіність відмови слідчим суддею у задоволенні клопотань про відкладення судового розгляду та допит свідків не ґрунтуються на матеріалах провадження та апелянт в цій частині суперечить сам собі, зокрема з тих підстав, що вказував на розгляд клопотання без участі сторін провадження, тому ці доводи апеляційним судом не приймаються до уваги.
Істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року про накладення арешту на майно, задовольнити.
Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 пропущений строк на оскарження ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року про накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4