Справа № 738/912/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/81/22
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження, внесеного 23 травня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

17 січня 1992 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 85, ч. 2 ст. 81 КК України до виправних робіт строком 2 роки з утриманням 10% від заробітної плати;

09 липня 1992 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 81 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців. На підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

09 жовтня1992 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 206, ст. 43 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

25 червня 1999 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією ? майна;

17 вересня 2004 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

01 грудня 2004 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

16 квітня 2018 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 186 КК України до 200 годин громадських робіт;

06 червня 2018 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини просить змінити вирок суду, призначити його підзахисному покарання у виді позбавлення волі на 1 рік, та підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати до визначеного покарання за оскаржуваним вироком покарання за попереднім вироком і остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці та на підставі ст.. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні вироку не було враховано, що ОСОБА_9 визнав себе винним, щиро розкаявся у скоєному, характеризується посередньо за місцем проживання, не працює, бо не може знайти підходящу роботу.

Крім того, погоджуючись з наявністю в діях обвинуваченого обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, однак висловлює незгоду з наявністю інших обставин, встановлених судом, які обтяжують покарання.

Захисник стверджує, що ОСОБА_9 не знав і не бачив, що потерпілий є інвалідом. Також, останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння кримінального правопорушення, а такі висновки ґрунтуються лише на показаннях свідків та самого потерпілого. Вважає, що не може бути належним доказом вчинення його підзахисним злочину в стані алкогольного сп`яніння інформація викладена у бланку до амбулаторної картки № 7 від 23 травня 2021 року, оскільки його було затримано через декілька годин після конфлікту, а на час конфлікту він був тверезим.

З врахуванням викладеного апелянт вважає, що з вироку підлягають виключенню вказані обставини, які обтяжують покарання, а призначене покарання є занадто суворим.

Як встановлено судом першої інстанції 23 травня 2021 року близько 16-00 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на автомобільній зупинці поблизу магазину «Вишуканий Смак», який розташований за адресою: вул. Суворова, 1 у м. Мена, Корюківського району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю з дитинства першої (А) групи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, у виді спричинення шкоди здоров`ю, діючи умисно, схопив обома руками ліву руку ОСОБА_7 , який в цей час знаходився в автомобілі та почав тягнути її через відкрите вікно автомобіля до задньої лівої двері автомобіля, чим спричинив ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта № 58 від 25.06.2021 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та вчинив кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання після застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, його вік, те що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, задовільну характеристику з місця проживання, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання. Взяв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка перебуває у безпорадному стані, рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм ст. 75 КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.75 КК України, а тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України і не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання згідно ст.75 КК України, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі сторона захисту.

Посилання захисника, що ОСОБА_9 , під час вчинення кримінального правопорушення не знав і не бачив, що потерпілий є інвалідом, а також, він не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння кримінального правопорушення колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно інформації, яка міститься у вкладному бланку до амбулаторної картки № 7 від 23 травня 2021 року, ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, при цьому вказані ознаки такого сп`яніння, а також вказано, що останній підтвердив про вживання алкоголю. Крім того, у судовому засіданні місцевого суду свідки та потерпілий пояснювали, що від обвинуваченого був чути запах алкоголю, у нього було почервоніння обличчя, не стійка хода, що у сукупності є належним доказом стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення. Також, згідно показань потерпілого ОСОБА_7 , під час вчинення щодо нього обвинуваченим протиправних дій, він кричав останньому ( ОСОБА_9 ), що являється інвалідом, і дані показання було підтверджено поясненнями свідків, котрі також чули крик потерпілого про допомогу і що він являється інвалідом.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4