Справа №573/943/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/540/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 08.09.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, із неповною базовою загальною середньою освітою, учня ІІ курсу ДНЗ «Білопільське ВПУ», не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 08.09.2021 року, скасувати, оскільки при його ухваленні суд врахував лише «негативне». Просив врахувати обставини, що пом`якшують покарання, а також те, що має одну малолітню дитину та хоче одружитись, а тому просив застосувати до нього ст. 69 та ст. 75 КК України. Інших обґрунтувань своїм вимогам обвинувачений не вказав.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою і строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 08.09.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 514, 86 грн процесуальних витрат.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 12.05.2021 року, а долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, потерпілий та захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Прокурор подав на апеляційну скаргу обвинуваченого заперечення, в яких просив вирок суду першої інстанції залишити без мін, а обвинуваченому відмовити в задоволенні його скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.05.2021 року близько 17.00 год. ОСОБА_8 перебував по провулку Бихаленків у м. Білопілля Сумського району Сумської області, де того дня збирався збирати дрова. Проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 побачив, що вхідна хвіртка у двір зазначеного домогосподарства напіввідчинена та поблизу нього у той час сторонніх осіб не було. Через незачинену хвіртку, діючи таємно та умисно, ОСОБА_8 зайшов до вказаного домогосподарства, пішов до літньої кухні, через не зачинені двері проник до коридору, за допомогою металевої деталі зірвав навісний замок і проник в середину другого приміщення літньої кухні звідки викрав бензопилу марки «Технопром ТБП 6700», належну ОСОБА_9 , вартістю 1 453 грн.

Викрадене майно ОСОБА_8 виніс в руках з вказаного домогосподарства, після чого з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та відправився до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які вимоги скарги підтримали, просили пом`якшити обвинуваченому покарання застосувавши ст. 69 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким він не погоджувався, вважав суворим і просив його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення майна на вимогу потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2011 року перебуває на обліку у лікаря психіатра із діагнозом: «Легка розумова відсталість (F70)», згідно висновку судово-психіатричного експерта № 190 від 01.06.2021 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не інваліда, не працюючий, за місцем навчання характеризується досить посередньо, за місцем проживання проживає без реєстрації, з 06.07.2021 року перебуває під вартою по кримінальному провадженні № 0000204 від 05.07.2021 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України (а. с. 85-97 ).

З урахуванням даних обставин суд дійшов висновку, з яким за встановленого погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас, обвинувачений вважав, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому, це право суду, а не обов`язок.

З матеріалів справи вбачається, що до обставин які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення майна на вимогу потерпілого та крім цього врахував і тяжкість вчиненого злочину, і особу обвинуваченого і призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах ч. 3 ст. 185 КК України.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 , має молодий вік, не працевлаштований, та виступає в якості обвинуваченого вже в іншому кримінальному провадженні за вчинення особливо тяжкого злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений звертав увагу на те, що він має дитину, хоче одружитись, однак визнати це безумовними підставами для призначення йому більш м`якого покарання, в сукупності з іншими обставинами справи, колегія суддів не може.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 08.09.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4