Справа № 140/2272/17
Провадження №11-кп/801/946/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000344 від 03.07.2017, за апеляційною скаргою зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , апеляційною скаргою прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 з внесеними змінами заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роги Маньківського району Черкаської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Роги Маньківського району Черкаської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 02 липня 2017 р., близько 18.00 год, рухаючись по вул. Шевченка в с. Боблів Немирівського району Вінницької області, зустріли раніше знайомого їм ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_8 , маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи особливу зухвалість, з надуманих спонукань, безпідставно, з метою самоутвердження за рахунок приниження ОСОБА_13 , розпочав із ним суперечку. У ході якої з хуліганських спонукань умисно штовхнув два рази руками ОСОБА_13 в область грудей, а потім наніс один удар правою рукою в область щелепи зліва. Діючи з метою самозахисту, ОСОБА_13 у відповідь наніс ОСОБА_8 один удар долонею лівої руки в область щелепи з права, але останній не припинив своїх хуліганських дій, тому ОСОБА_13 наніс йому ще один удар долонею правої руки в область носа. ОСОБА_7 , побачивши неправомірні дії свого брата ОСОБА_8 , вирішив діяти спільно із ним, після чого підійшов до ОСОБА_13 та безпідставно наніс останньому один удар в область спини з правого боку. В результаті нанесеного удару ОСОБА_13 упав на землю обличчям донизу. В цей час ОСОБА_7 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з метою самоутвердження за рахунок приниження інших наніс ОСОБА_13 два удари ногами по ребрах з лівого та правого боку. У подальшому останній почав підніматись на ноги та з метою самозахисту наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область ока. В цей час ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 один удар коліном в область ребер з лівого боку, в результаті чого останній упав на землю, а ОСОБА_7 наніс йому один удар долонею по голові, після чого ОСОБА_8 наніс ще один удар ногою в область грудей. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_13 ще близько 10 ударів руками та ногами в область голови. Після чого ОСОБА_8 схопив ОСОБА_13 за шию та почав душити, з метою самозахисту останній наніс ОСОБА_8 один удар коліном в область голови. В цей час ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 один удар ногою в область голови.
У подальшому ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 нанесли ще близько п`яти ударів в область голови ОСОБА_13 .
Своїми хуліганськими діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа, гематоми в області правої вилиці, численних саден в області обличчя, синця навколо правого ока, субкон`юктивального крововиливу обох очей, які згідно висновку експерта № 168 від 21.07.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Судом першої інстанції такі дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі з поданими до неї змінами захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції від 11.09.2020 щодо ОСОБА_7 , вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України. На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, так як з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком суду законної сили минуло два роки.
В доводах апеляційної скарги та поданих до неї змінах посилається на те, що стороною обвинувачення помилково кваліфіковано дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України, так як не доведено порушення громадського порядку, а також те, що дії обвинувачених відбулися до давнього знайомого ОСОБА_13 від неприязних стосунків, через ревнощі до дівчини.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 змінити в частині правової кваліфікації, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 зазначив, що бійка між ним та ОСОБА_13 сталася через тривалі неприязні відносини та ревнощі до дівчини.
Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами порушує питання щодо перекваліфікації дій обвинувачених з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою. Просить призначити покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт строком на один рік та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказує , що висновки суду про наявність в діях обвинувачених хуліганського мотиву є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, виступи учасників кримінального провадження на підтримку апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
В апеляційних скаргах захисники та прокурор зазначають про незаконність рішення суду першої інстанції, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства. Зокрема, вказують на відсутність у діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК.
За ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Висновок про доведеність винуватості засуджених у вчиненні інкримінованих їм злочинів суд першої інстанції зробив без врахування доказів та вимог закону.
Потерпілий ОСОБА_13 у суді першої інстанції стверджував, що конфлікт між ним та обвинуваченими виник через дівчину, удари наносили один одному. Свідок ОСОБА_15 надав суду показання, що він йшов від свого товариша, бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які сварилися з ОСОБА_13 , бійки між ними не бачив. Свідок ОСОБА_16 надала суду показання, що сусідка зателефонувала до мами, повідомила, що б`ють ОСОБА_13 . Коли прийшла, то вже бійка закінчилася, сказали, що впали з мотоцикла. Дані обставини підтверджують і обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які пояснили, що завдавали ударів потерпілому з мотивів особистої неприязні, через ревнощі до дівчини.
Дані про те, що обвинувачені грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, у матеріалах справи відсутні. Між тим, суд дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікував як хуліганство.
Висновки суду про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин не підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів та не відповідають матеріалам кримінального провадження. Поза увагою суду залишилось наявність особистих неприязних стосунків між обвинуваченими та потерпілим, що було підтверджено у судовому засіданні наданими доказами.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зазначене узгоджується з вимогами апеляційних скарг прокурора зі змінами та захисників.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 28, ч. 1ст. 125 КК України за ознаками легкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
При призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України віднесено до кримінальних проступков. Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт. Враховуючи ступінь вчиненого проступку, осіб винних, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді виправних робіт. Саме таке покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути звільнена за вироком суду на підставах передбачених ст. 49 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі, минуло два роки.
Враховуючи наведене, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягають звільненню від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
За таких обставин колегія апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою постановлення у справі незаконного рішення, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційні скарги захисників та прокурора - задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , апеляційну скаргу прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 з внесеними змінами заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України, змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на один рік.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на один рік.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3