Справа № 742/3219/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/90/22
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2021 року за № 0000750, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Калуга, Росія, українки, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_2 , раніше судимої Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області:

12 квітня 2007 року за ст.ст. 309 ч. 2, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

17 жовтня 2007 року за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

21 грудня 2011 року за ст.ст. 307 ч. 2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

30 липня 2013 року за ст.ст. 186 ч. 1, 71 ч. 1, 71 ч. 3, 71 ч.4 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

23 листопада 2016 року за ст. 187 ч. 3 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна: ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2020 року звільнена від покарання на підставі ст. 84 КК України,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 29 липня 2021 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час її тримання під вартою в період з 27 липня 2021 року по 28 липня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 140 391 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 372 грн. 96 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на залучення експерта.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій своєї підзахисної, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, шляхом призначення покарання в мінімальних межах санкції інкримінуємої статті. На думку апелянта, враховуючи щире каяття її підзахисної, повне визнання цивільного позову, наявність тяжких захворювань, які є несумісними з відбуттям покарання у місцях позбавлення волі, остання заслуговує на призначення мінімального строку покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію своїх дій, просить скасувати рішення суду та призначити більш м`яке покарання ніж визначене судом першої інстанції. Звертає увагу на те, що свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, детально розповіла про обставини вчиненого, повністю визнала цивільний позов та має незадовільний стан свого здоров`я.

Суд першої інстанції встановив, що 27 липня 2021 року, в денний час, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення прибула до господарства ОСОБА_9 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де користуючись відсутністю уваги власниці житла, через незамкнені вхідні двері проникла до будинку, звідки повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 140 391 грн., що лежали під шафою в спальній кімнаті.

Після цього, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши збитки потерпілій на суму 140 391 грн.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих апеляційних вимог, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що зазначені у вироку, та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у поданих апеляційних скаргах не оспорюються, іншими учасниками кримінального провадження дане рішення оскаржене не було, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, поєднаному з проникненням у житло, що передбачено ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд першої інстанції мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також із врахуванням особи винної, яка має незадовільний стан свого здоров`я, її негативної характеристики з місця відбування покарання та те, що остання неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності та на шлях виправлення не стала і знов ж таки скоїла нове кримінальне правопорушення.

Апеляційні доводи сторони захисту та обвинуваченої про суворість призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо можливості перейти до покарання в мінімальних межах інкримінуємої статті, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни або скасування вироку за доводами апелянтів про зайву суворість призначеного покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4