Справа №: 398/375/21
провадження №: 1-кп/398/216/21
ВИРОК
Іменем України
"07" вересня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347 від 10 жовтня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуганка Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з початковою середньою освітою, одруженого, пенсіонера, маючого статус ветерана праці, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2020 року ОСОБА_7 перед початком експлуатації та керування автомобілем «ВАЗ21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, в порушення вимог п. п. «а» п. 2.3 ПДР України (п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан ... транспортного засобу...) не забезпечив належну перевірку та технічну справність транспортного засобу. Так, при наявності видимої та завчасно відомої йому, як водієві, технічної несправності транспортного засобу, при якій його експлуатація заборонена, а саме: встановлення на задню вісь шин різних моделей з різними малюнками протектора, у порушення вимог п. п. «г» п. 31.4.5 ПДР України (забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам п. 31.4.5 Колеса і шини: г) на одну вісь транспортних засобів встановлені діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шин різних моделей з різними малюнками протекторами для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів) здійснював керування вищевказаним транспортним засобом. Дана несправність виникла до моменту пригоди та об`єктивно проявлялася водію під час візуального огляду автомобіля перед початком експлуатації і за ознакою зниження ефективного гальмування автомобілем.

На зважаючи на викладене, 10 жовтня 2020 року, близько 06 год. 30 хв., ОСОБА_7 , достовірно та завчасно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, яка у відповідності до п. п. «г» п. 31.4.5 ПДР України забороняє його експлуатацію, рухаючись на світанку, тобто в умовах недостатньої видимості по вул. Звенигородське шосе в м. Олександрія Кіровоградської області, зі сторони с. Новий Стародуб, в напрямку м. Олександрія, ігноруючи вимоги п. 1.5, п.п. «б», «д» п. 2.3, п. 10.1 ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) проявив власну необережність та недбалість, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та проявивши особисту неуважність, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушив вимоги п. п. 12.1, 12.2 та 19.3 ПДР України (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, .... і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 19.3. У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення), будучи засліплений світлом фар зустрічного автомобіля, не зменшив швидкості та не зупинився, не змінюючи смугу руху, продовжив рух.

В результаті невиконання вимог п. п. 12.1, 12.2 та 19.3 ПДР України, на відстані 30,93 м від ангару №16 по вул. Звенигородське шосе в м. Олександрія Кіровоградської області, ОСОБА_7 допустив наїзд на велосипед марки «Україна» під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася за межами проїзної частини, з права, в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: садна лоба, носа, нижньої губи, лівого надбрів`я, крововиливи у м`які тканини волосистої частини голови, субарахноїдальні крововиливи в сукупності з переломом кісток основи черепу; закритої тупої травми грудної клітини та плечового поясу: крововиливи у тканину легенів, чисельні переломи ребер справа та зліва, розрив правого ключично-акроміального сполучення, перелом лівої ключиці; розриву селезінки; перелому гребеня правої клубової кістки; саден лівої стопи, лівого гомілково-ступеневого суглобу, лівої кисті, лівого коліна, шок, які в своїй сукупності несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння та безпосередньо призвели до смерті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі та пояснив, що 10 жовтня 2020 року, вранці, ще було темно, їхав на своєму автомобілі марки «Нива», разом зі своєю дружиною на ринок в м. Олександрія. Проїхавши с. Звенигородка в напрямку м. Олександрія, об`їхав двох велосипедистів. Потім назустріч рухався автомобіль, яка його засліпив. Він почув удар, подумав, що хтось кинув камінь. Коли зупинився, то побачив збиту жінку, яка їхала на велосипеді. Коли приїхали працівники поліції в його присутності складалися документи та здійснювалися заміри. Він пройшов огляд на стан сп`яніння та був повністю тверезий. Він також брав участь у слідчому експерименті. Цивільний позов потерпілої не визнає, оскільки не має таких грошей. Він отримує пенсію в розмірі близько 4 000,00 грн. на місяць.

Вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом фактичними даними, що містяться в наступних джерелах доказів:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10 жовтня 2020 року зі схемою до протоколу місця події та фототаблицею, відповідно до якого, оглянута територія навпроти ангару АДРЕСА_2 та зафіксовано загальний вигляд частини дороги, сліди ДТП, місце розташування учасників ДТП та транспортних засобів (а. с. 102 113);

- свідоцтві про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 123);

- протоколі огляду речей від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого оглянуто компакт-диск CD-R «ALERUS», на якому знаходиться два відеозаписи з камер зовнішнього спостереження з бази МТС, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Звенигородське шосе, 16 (а. с. 125);

- протоколі перегляду відеозапису від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого переглянуто два відеозаписи на диску CD-R «ALERUS» та встановлено, що на першому відеозаписі тривалістю 01 хв. 51 сек. міститься видимість проїжджої частини дороги по вулиці Звенигородське шосе в м. Олександрія. З лівої сторони з`являється світло фар легкового автомобіля темного кольору, який прямує по своїй смузі руху зі сторони м. Олександрія в напрямку с. Звенигородка та на 7 секунді відеозапису зникає з поля зору відеокамери. На 17 секунді відеозапису з лівої сторони, зі сторони м. Олександрія, з`являється світло фар легкового автомобіля та на 22 секунді відеозапису зникає з поля зору відеокамери. На 29 секунді відеозапису зі сторони с. Звенигородка з`являється світло фар автомобіля «ВАЗ 21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зупиняється, проїжджає певну відстань та частково зупиняється на асфальтному покритті та узбіччі. На 34 секунді з водійської сторони відчинилися двері та вийшла особа чоловічої статі, яка направилася в напрямку, з якого рухався автомобіль та зникла з поля зору камери. Потім, на 59 секунді відеозапису з пасажирської сторони вийшла особа жіночої статі та тримаючись за машину, неспішно прямує в напрямку, з якого рухалися та зникає з поля зору відеокамери. Загальний час другого відеозапису становить 01 хв. 14 сек. З перших секунд на екрані з`являється видимість проїжджої частини дороги зі сторони с. Звенигородка. З лівої сторони з`являється світло фар легкового автомобіля темного кольору, який рухається по своїй смузі руху з м. Олександрія в напрямку с. Звенигородка та на 3 секунді зникає з поля зору відеокамери. На 10 секунді відеозапису з правої сторони, зі сторони с. Звенигородка, з`являється велосипед з велосипедистом, який прямує в напрямку м. Олександрія. В цей же час, в попутному напрямку з рухом велосипеда, за парослями дерев з`являється світло фар автомобіля, який також прямує з с. Звенигородка в напрямку м. Олександрія та наближається до велосипеда. На 14 секунді відеозапису з`являється світло фар автомобіля та видно з правої сторони велосипедиста, потім проходить зустрічний роз`їзд легкових автомобілів та рух велосипедиста вже не відбувається, так як він зник з поля зору. Потім на 26 секунді відеозапису з`являється особа чоловічої статі, яка підходить до паркану та починає оглядатися в сторони, після чого прямує в бік проїжджої частини дороги і на 47 секунді зникає з відеозапису. На 01 хв. 03 сек. відеозапису з`являється інша особа чоловічої статі, яка прямує до воріт та виходить за межі і одразу повертається, після чого відеозапис закінчується (а. с. 126 127);

- висновку експерта №33 від 30 жовтня 2020 року з фототаблицями та диском щодо дослідження диску з одним відеозаписом, відповідно до якого в проміжок часу з моменту появи в кадрі транспортного засобу автомобіля «ВАЗ21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в період часу з 06 год. 35 хв. 07 сек. до моменту його наїзду на велосипедиста зафіксовано на відеозаписі « ОСОБА_10 » та становить 3,2 секунди (а. с. 129 135);

- протоколі огляду трупу від 10 жовтня 2020 року з фототаблицями, відповідно до якого оглянуто труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виявлено наявні тілесні ушкодження, а саме: садна лівої стопи, лівого гомілково-ступеневого суглобу, лівої кісті та лівого коліна, лоба з права, садна лівого крила носу, верхньої губи з ліва, надбрів`я з ліва. При візуальному дослідженні виявлено крововилив у м`які тканини потилиці з ліва, субарахноїдальні крововиливи випуклої поверхні мозку з права та зліва, розрив правого ключично-акроміального сполучення, перелом лівої кінцівки, перелом 1 8 ребер зліва, 1 10 ребер з права, багатоуламковий перелом гребня правої клубової кістки, перелом основи черепу (а. с. 136 138);

- висновку експерта №360 від 10 листопада 2020 року з фототаблицями, відповідно до якого в ході судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: садна лоба, носа, нижньої губи, лівого надбрів`я, крововилив у м`які тканини волосистої частини голови, субарахноїдальні крововиливи в сукупності з переломом кісток основи черепа, закритої травми грудної клітини та плечового поясу, крововиливи у тканину легенів, чисельні переломи ребер справа та зліва, розрив правового ключично-акроміального сполучення, перелом лівої ключиці, розрив селезінки, перелом гребня правової клубової кістки, саден лівої стопи, лівого гомілково-ступеневого суглобу, лівої кисті, лівого коліна. Вказані ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли витупати і виступаючі деталі автомобіля чи/та дорожнього покриття в сукупності із загальним струсом тіла, в своєму комплексі та в поєднанні з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння, за давністю не суперечать даті вказаній в постанові та в своєму комплексі перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті шоку, який виник внаслідок комплексу виявлених ушкоджень (а. с. 139 150);

- висновку експерта №487 від 21 жовтня 2020 року з фототаблицями, відповідно до якого досліджено автомобіль «ВАЗ21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлено, що гальмівна система автомобіля знаходиться в працездатному стані, ходова частина автомобіля знаходиться в технічно-працездатному стані, але має невідповідність вимогам п. п. «г» п. 31.4.5 ПДР України (на задній вісі встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора), що забороняло експлуатацію автомобіля. Вищевказані невідповідності ходової частини автомобіля виникли до настання ДТП. Зазначені технічні несправності водій міг виявити шляхом зовнішнього візуального огляду та усунути шляхом належного технічного обслуговування автомобіля. Установлення на одну вісь шин діагональної і радіальної конструкцій може призвести до заносу транспортного засобу або втрати його стійкості (а. с. 153 158);

- висновку експерта №488 від 27 жовтня 2020 року з фототаблицями, відповідно до якого встановлено, що в первинний контакт вступили передня права частин кузова (в районі правої частини переднього бампера та передньої правої фари) автомобіля «ВАЗ21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 та задня частина (в районі заднього колеса та задньої частини заднього багажника) велосипеда «Україна». Кут під час контакту становив близько 0 градусів, що відповідає попутному руху транспортних засобів перед зіткненням (а. с. 160 170);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 06 листопада 2020 року зі схемою ДТП та фототаблицями, за участю ОСОБА_7 , який на місці ДТП пояснив та показав, що 10 жовтня 2020 року він на своєму автомобілі ВАЗ21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав з с. Новий Стародуб в напрямку м. Олександрія, з увімкненим ближнім світлом фар. Проїхавши с. Звенигородка, на частині дороги його засліпив світлом фар зустрічний автомобіль, який не змінив світло фар на ближнє. Під час їхнього роз`їзду він відчув удар в правій передній частині автомобіля, хоча жодних транспортних засобів чи пішоходів він не бачив. Проїхавши певну відстань він зупинився, вийшовши з автомобіля, побачив на узбіччі велосипед та жінку, яка не подавала ознак життя. Дорожнє покриття було сухе, швидкість перед ДТП становила 70 км/год., екстреного гальмування він не здійснював (а. с. 175 184);

- висновку експерта №4884/4885/20-27 від 01 грудня 2020 року, відповідно до якого у даній дорожньо-транспортній ситуації належні дії водія автомобіля «ВАЗ 21214» регламентувались п. 12.2 та п. 19.3 ПДР, який обираючи належним чином швидкісний режим керованого автомобіля (зменшуючи швидкість при погіршення видимості і зупинивши автомобіль при осліпленні, яке сталося ще до місця наїзду), мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста. В той же час, велосипедист не мала технічної можливості уникнути ДТП. Невідповідність дій ОСОБА_7 вищезазначеним вимогам ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з ДТП, що сталося (а. с. 185 190);

- висновку експерта №621 від 22 грудня 2020 року, відповідно до якого водій ОСОБА_7 мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти ДТП, зупинивши автомобіль до моменту наїзду (а. с. 193 198).

Крім того, судом досліджено витяг з ЄРДР (а. с. 101), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів та результат алкотеста «Драгер» ( а. с. 114, 115), копії водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_7 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 116), постанову про залучення ОСОБА_7 представника (а. с. 171 174), повідомлення про підозру (а. с. 203 207), відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів (а. с. 118), а також докази наявності та розмір процесуальних витрат (а. с. 128, 151, 159, 191, 192), які зокрема підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як вони отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що зібраними у кримінальному провадженні доказами підтверджується вина обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, є пенсіонером та має статус ветерана праці. За місцем проживання характеризується позитивно. На диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно з досудовою доповіддю від 01 червня 2021 року ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становитиме високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб (а. с. 67 68). Відповідно до ч. 1 ст. 314-1 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується зазначена досудова доповідь.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_7 судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи: характеру і тривалості злочинного посягання, наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням потерпілій, особи обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на тяжкі наслідки, які настали внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР України та з метою недопущення вчинення ним у майбутньому подібних правопорушень.

При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером та ветераном праці, позитивно характеризується за місцем проживання, враховуючи щире каяття обвинуваченого, усвідомлення ним своєї вини, його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також данні досудової доповіді, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України і звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні потерпілою пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 140 000,00 грн. та до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в розмірі 34 467,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. (а. с. 72 74).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22 31, 35, 36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9244978 від 22 січня 2020 року, виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ВАЗ 21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії договору з 24 січня 2020 року до 23 січня 2021 року. Пунктом 4 полісу встановлено страхову суму на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200 000,00 гривень, за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн. (а. с. 117).

Подія, яка відбулася 10 жовтня 2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком.

Згідно з свідоцтвом про народження, померла ОСОБА_9 була матір`ю потерпілої ОСОБА_5 .

За змістом ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

За таких обставин, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілої підлягають стягненню витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 21 319,00 грн. (а. с. 76, 223).

В той же час, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» витрат на поминальний обід у розмірі 7 000,00 грн. (а. с. 75), оскільки зазначені витрати не є витратами на поховання в розумінні Закону України «Про поховання та похоронну справу». Крім того, не підлягають стягненню зі страхової компанії витрати на поховання в розмірі 6 428,00 грн., так як зі змісту довідки вбачається, що витрати на поховання поніс ОСОБА_11 , а не потерпіла. Крім того, зазначена довідка не містить переліку наданих послуг і придбаних товарів із зазначенням їх вартості, що унеможливлює перевірку розумності з точки зору їх розміру, кількості і необхідності їх здійснення. Інших доказів на підтвердження понесення витрат на поховання матері, зокрема, договору-замовлення на організацію та проведення поховання з відміткою про оплату, накладну про придбання ритуальних товарів або рахунку на їх оплату із зазначенням переліку товарів і послуг, тощо потерпіла не надала.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 вересня 5 000,00 гривень.

За таких обставин потерпілій підлягає сплаті страхове відшкодування у розмірі 60 000,00 грн. (5 000,00 грн. х 12 = 60 000,00 грн.).

Щодо вимог потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 140 00,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає, що потерпілій заподіяна моральна шкода ОСОБА_7 , оскільки злочинні дії останнього призвели до смерті матері потерпілої, яка полягає у душевному болю та нервовому потрясінні, якого потерпіла зазнала, довідавшись про дорожньо-транспортну пригоду та смерть матері, що призвело до втрати потерпілою нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер кримінального правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань потерпілої.

Одночасно суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, який є пенсіонером, отримує щомісячно пенсію у розмірі близько 4 000,00 грн. При цьому, має у власності автомобіль «ВАЗ 21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 116).

Оцінюючи характер вчиненого кримінального правопорушення та ступінь вини обвинуваченого, а також враховуючи непоправні наслідки злочинних дій обвинуваченого смерть особи, глибину фізичних і моральних страждань, спричинених потерпілій внаслідок смерті матері, та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди на суму 70 000,00 грн.

За таких обставин цивільний позов потерпілої підлягає задоволенню в частині стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» витрат на спорудження надгробного пам`ятника та моральної шкоди, тобто страхового відшкодування в загальному розмірі 81 319,00 грн. та з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 70 000,00 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати арешти, накладені на велосипед «Україна» та автомобіль «ВАЗ 21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки арешти були накладені з метою забезпечення збереження речових доказів.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 01053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 ) витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 21 319 (двадцять одна тисяча триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп. та моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в розмірі 60 000, (шістдесят тисяч) грн. 00 коп., а всього 81 319 (вісімдесят одна тисяча триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0000347 від 10 жовтня 2020 року за проведення експертиз в розмірі 8 826 (вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 16 коп.

Скасувати арешт, із забороною розпорядження та користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2020 року, на велосипед марки «Україна».

Скасувати арешт, із забороною розпорядження та користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2020 року, на автомобіль ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

- велосипед жіночий «Україна», який зберігається на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: м. Кропивницький, вул. Ю.Бутусова знищити;

- автомобіль ВАЗ21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 та зберігається на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: м. Кропивницький, вул. Ю. Бутусова повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1