ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/101/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та змінено ОСОБА_7 запобіжний захід з застави на тримання під вартою.

Застосовано щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту з зали суду, строком 00 год. 00 хв. 15 квітня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби із носінням засобів електронного контролю або із визначенням застави.

Вказані вимоги мотивує тим, що суддею не були обґрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України та належним чином не підтверджені доказами наявними у справі.

Звертає увагу, що твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні є лише припущенням без належного обґрунтування.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги молодий вік обвинуваченої, наявність у неї постійного місця роботи, злочин, що вчинений нею є нетяжким, а нових вона не вчиняла та веде законослухняний спосіб життя.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, що підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано судом при розгляді клопотання.

Так, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та встановленням ряду обов`язків у відповідності ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому, ОСОБА_9 роз`яснено, що якщо вона, будучи належним чином повідлмленою, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин6 чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосу4ванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спецфонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Згідно повідомлення ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», що отримано судом 08 червня 2021 року, ОСОБА_7 вибула 03 червня 2021 року після звільнення з Чортківської УВП (№26) у зв`язку із внесенням застави, що також підтверджено довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області №03/804/21 від 03 червня 2021 року.

Надалі, з причини неодноразової неявки обвинуваченої ОСОБА_7 в судові засідання, судовий розгляд даного кримінального провадження відкладався 16 разів та у зв`язку із цим, ухвалою суду від 29 грудня 2021 року було оголошено розшук останньої та надано дозвіл на її затримання.

Відповідно до ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За приписами статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як зазначено у п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності зміни раніше обраного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, яке згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину, та наявність передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачена може переховуватися від суду.

Про існування вказаного ризику свідчать обставини цього кримінального правопорушення та поведінка обвинуваченої, зокрема те, що вона неодноразово не зявлялась у судові засідання, поважних причин неприбуття суду не повідомляла, про день та час розгляду кримінального провадження була повідомлена належним чином, що свідчить про наявність ризику ухилення від суду, у зв`язку з чим суд вимушений був оголосити обвинувачену ОСОБА_7 в розшук.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 , до якої раніше було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 45 400 грн. та покладенням на неї у випадку внесення застави обов`язків, до суду систематично не з`являлася та на виклики до суду не реагувала, через що суд не мав змоги оперативно розглянути кримінальне провадження по суті, дотримуючись розумних строків, та був вимушений неодноразово відкладати судовий розгляд даної справи.

Така процесуальна поведінка обвинуваченої ОСОБА_7 стала підставою звернення прокурором до суду з клопотанням про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином суд першої інстанції, враховуючи неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , відомостей про її особу, яка неодружена, утриманців не має, не має міцних соціальних зв`язків, а також існування ризику того, що обвинувачена може й в подальшому переховуватися від суду, а раніше застосований до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід не забезпечив належного виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, дійшов правильних висновків про необхідність застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому суд слушно зазначив про те, що інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на чому наполягає захисник, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможуть запобігти встановленому ризику.

Також доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про поважність причин її неодноразових неявок в судові засідання суду першої інстанції, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки про існування таких поважних причин вона суд не повідомляла та не надала таких підтверджень як під час розгляду клопотання прокурора в суді першої інстанції, так і не надала їх у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для обрання стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді