н/п 1-кс/953/8159/21
ВСТАНОВИВ:
Заявник вважає, що в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки арешт накладався зокрема в цілях проведення експертиз, три експертизи з оглядом транспортного засобу вже проведені, про що свідчать наявні у справі висновки експертів, тому заявник зазначає для подальшого застосування такого заходу як арешт майна та зберігання транспортного засобу на штраф майданчику наразі відсутні..
Крім того, автомобіль у зв`язку із довгим перебуванням на відкритому майданчику зіпсовується, що обумовлює необхідність його скасування та передання власнику для зберігання, який зобов`язався зберігати даний автомобіль в гаражі за адресою: АДРЕСА_1 до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Заявник, слідчий та прокурор до судового засідання не з`явились, від заявника надійшла до суду заява про розгляд справи у їх відсутність.
Слідчий подав на адресу суду заяву щодо закінчення проведення призначеної судової авто технічної експертизи, про відсутність необхідності в повторному огляді даного автомобіля, при цьому слідчий заперечував проти скасування арешту, оскільки в подальшому може виникнути необхідність в огляді даного автомобіля.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
18.12.2021 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова накладений арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, визначено місцем його зберігання територію тимчасового утримання транспортних засобів Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 4, відповідно до порядку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як зазначено вище, в судовому засіданні встановлено, що по даному кримінальному провадженню проведені необхідні слідчі дії, пов`язані з оглядом автомобіля VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_3 ..
Накладаючи арешт та вказане вище майно, слідчий суддя виходив з того, що слідчий довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
В ході розгляду клопотання встановлено, що необхідні слідчі дії щодо огляду транспортного засобу " VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_3 проведені.
Даних, що вищевказаний автомобіль на теперішній час необхідний для проведення слідчих дій, до суду не надано.
Також на теперішній час органом досудового розслідування не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу в частині, зазначеній нижче, є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт автомобіля ОСОБА_3 "VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 .
Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, вважає можливим змінити місце зберігання автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 , та передати вищевказане майно на відповідальне зберігання ОСОБА_3 для зберігання в гаражі - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна та зобов`язати надавати вказаний автомобіль для огляду за вимогою слідчому, експерту, суду.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Змінити місце зберігання автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», р.н. НОМЕР_1 , та передати вищевказане майно на відповідальне зберігання власникові ОСОБА_3 для зберігання в гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши обов`язки на власника щодо необхідності надання даного автомобіля за першою вимогою слідчому, прокурору, експерту для огляду та проведення слідчих дій, - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку. Залишити в силі арешт, накладений на вказане майно, згідно ухвали Київського районного суду м.Харкова від 18.12.2021, шляхом заборони ремонтування, користування, розпорядження ним та його відчуження у будь-який спосіб.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя - ОСОБА_1