ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/195/22 Справа № 711/1312/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000093 від 11.07.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.04.2022, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0000093 від 11.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні 02 лютого 2022 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.04.2022, включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які є достатніми для переконання, що існують підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не зможе запобігти тим ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

Місцевим судом встановлено, що підставою для продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі матиме можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливати на свідків, матиме змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В свою чергу, вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд прийшов до висновку, що воно не підлягає до задоволення, оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України на даний час не змінилися та продовжують існувати, а підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не встановлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02.02.2022, обравши відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, з врахуванням п.3 ч.2 ст.183 КПК України, оскільки прокурором не доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Вказує, що наявність підозри в тому, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, знищить, сховає або спотворить речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження і незаконно впливатиме на свідків, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинить інше кримінальне правопорушення, судом в ухвалі нічим не обґрунтовано.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, один з яких відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

При цьому, прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які є достатніми для переконання, що існують підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не зможе запобігти тим ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

Крім того, зокрема, з врахуванням вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), місцевий суд прийшов вірного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи своє рішення тим, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Неспроможними є доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала незаконна, з врахуванням п.3 ч.2 ст.183 КПК України, оскільки прокурором не доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду та перешкоджати кримінальному провадженню, так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує в разі доведеності вини він може вчинити вищезазначені дії.

Неприйнятними є доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом в ухвалі нічим не обґрунтовано щодо наявності підозри в тому, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, знищить, сховає або спотворить речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливатиме на свідків, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинить інше кримінальне правопорушення, оскільки із оскаржуваної ухвали вбачається, що продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, судом першої інстанції дотримано вимог КПК України, врахував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимою особою за умисні злочини та який обвинувачується у вчиненні одного тяжкого злочину, що говорить про системність вчинення ним кримінальних правопорушень, а тому місцевим судом правильно продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому відмовивши у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.04.2022, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді