КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000216 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 лютого 2000 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ст. 94, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України на десять років позбавлення волі;
- 10 червня 2013 року Апеляційним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187 КК України на п`ять років позбавлення волі, звільнився 13 листопада 2015 року умовно-достроково на один рік один місяць п`ять днів.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вказаним рішення суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 24 січня 2021 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_8 разом з потерпілим ОСОБА_9 перебували за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де між ними виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.
В ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .
Перебуваючи біля входу до під`їзду вищевказаного будинку, обвинувачений, реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, і свідомо допускаючи настання тяжких наслідків, взяв до правої руки ніж, та, перебуваючи позаду потерпілого, наніс останньому ножове поранення в область грудної клітини зліва та ножове поранення в область лівого плеча.

Згідно висновку експерта № 042-261-2021 від 03.03.2021-10.03.2021, тілесне ушкодження грудної клітини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, тілесне ушкодження лівого плеча до легких тілесних ушкоджень.

На рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій його підзахисного, просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання є таким що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок його надмірної суворості.

Так, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, адвокат зазначає, що його підзахисний свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Що стосується обставин, які пом`якшують покарання, то згідно доводів апеляційної скарги, суд безпідставно не визнав такою обставиною щире каяття. Незгода засудженого з механізмом нанесення тілесних ушкоджень, на думку захисника, не може свідчити про відсутність жалю щодо вчинених дій та щирого каяття.

При цьому, адвокат ОСОБА_7 просить врахувати, що ОСОБА_8 не мав умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а лише хотів його налякати з метою припинення неправомірних дій останнього.

Таким чином, апелянт вважає, що на підставі вище зазначених обставин суд першої інстанції мав можливість та законні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися, як не заперечуються вони захисником в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, не одружений. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Так, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я особи та має підвищений рівень суспільної небезпеки. Також колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочин пов`язаний з застосуванням насилля, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений, без міцних соціальних зв`язків, на підставі чого приходить до висновку, що вище вказані обставини, в сукупності з конкретними обставинами справи та характером вчинених ОСОБА_8 дій, дає підстави вважати, що призначене судом першої інстанції йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого і є достатнім для виправлення та перевиховання останнього.

При цьому, призначене ОСОБА_8 покарання у виді шести років позбавлення волі є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Вище наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу.
Що стосується доводів захисника з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно не визнано ОСОБА_8 обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими. Так, щире каяття не може ототожнюватися лише із визнанням вини. Крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, має бути дійсне, відверте визнання своє провини у скоєному та осуд своєї поведінки. Проте, як у суді першої так і апеляційної інстанції, ОСОБА_8 зазначив, що метою завдання тілесних ушкоджень потерпілому, було недопущення його протиправних дій. Разом з тим, вказані обставини досліджувалися судом першої інстанції, за результатами чого суд не знайшов підтверджень наявності в діях потерпілого акту суспільно небезпечного посягання на життя обвинуваченого. При цьому, судом першої інстанції дії обвинуваченого визнані такими, що не відповідають захисту від небезпечності посягання, оскільки не були спрямовані на відвернення нападу та захисту, а були обумовленні бажанням спричинити шкоду потерпілому.
Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України. а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Обставин, які б давали підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, колегією суддів не встановлено.

За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року, відносно ОСОБА_8 , без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3