ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/6001/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/593/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України

10 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 квітня 2021 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Комишани, м. Херсон, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

засудженого 24.09.2020 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 18.06.2018 року, кінець строку: 18.01.2022 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні подання начальнику ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд в ухвалі зазначив, що за весь час відбування покарання ОСОБА_8 має три заохочення та одне стягнення, яке на сьогодні хоча і погашено та має юридичного значення, проте характеризує особу засудженого, як схильного до порушення режиму відбуття покарання. ОСОБА_8 за весь час відбування покарання був залучений до оплачуваної праці лише протягом трьох місяців. ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою, в тому числі за умисні тяжкі злочини. До нього двічі застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ( 05.08.2010 року та 03.01.2017 року), проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. В період такого звільнення він знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за яке зараз відбуває покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та вказує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував його ставлення до вчиненого злочину, яке побудоване на критичній оцінці ним своїх дій та сумлінній поведінці, бажанні довести своє виправлення. Наголошує, що характеризується позитивно, 4 рази заохочувався, дисциплінований, дотримується правил поведінки та не допускає порушень умов відбування покарання.

Просить скасувати ухвалу першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні вимоги, наведені засудженим, просила їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до усталеної судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Згідно матеріалів провадження та наданої характеристики, в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 знаходиться з 20.06.2018 року, в ДУ «Північна виправна колонія №90» засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 30.05.2019 року. На заходи виховного впливу реагує належним чином. З представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Зовнішній вигляд, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в належному стані. Приймає активну участь у роботах з благоустрою установи.

Дані довідки про заохочення та стягнення свідчать про те, що за весь час відбування покарання до засудженого ОСОБА_8 3 рази застосовувались заходи заохочення, 1 раз застосувалось стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. Засуджений приймає активну участь в роботах з благоустрою установи, був працевлаштований робітником господарчої обслуги з вересня по грудень 2020 року.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що він підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання як особа, що довела своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно із ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів. В місцях позбавлення волі перебуває з 20.06.2018 року, однак згідно наявної в матеріалах справи характеристики, заохочення почав отримувати лише з 2020 року, що не свідчить про сумлінність його поведінки за весь час перебування в місцях позбавлення волі.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, незначну кількість заохочень засудженим ОСОБА_8 отримано напередодні настання заохочувальної норми про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що підтверджено і відомостями про незначний період його працевлаштування протягом 3 місяців у 2020 році.

Крім того, як правильно зазначено судом, при вирішенні питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого ОСОБА_8 , суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Так, ОСОБА_8 7 разів притягувався до кримінальної відповідальності, до нього двічі застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у 2010 та 2017 роках, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. В період останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання він знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за яке зараз відбуває покарання, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Посилання апелянта на позитивні відомості про його особу, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, самі по собі ще не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить,

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 квітня 2021 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4