Номер провадження: 11-кп/813/1097/21
Номер справи місцевого суду: 499/481/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.01.2021 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави строком до 20.03.2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 20.01.2021 клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задоволено, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 20.03.2021 року.
Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт (нічний або цілодобовий).
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, у обвинуваченої відсутнє постійне місце роботи, відсутнє постійне місце мешкання, оскільки будинок, де мешкала обвинувачена зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , належить рідній сестрі потерпілого; перебуваючи на волі обвинувачена ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд дійшов висновку, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і що існує необхідність продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Можливість призначення обвинуваченій, у разі визнання її винуватою, покарання у вигляді позбавлення волі, дані про особу обвинуваченої, дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому проваджені, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу не можливе, оскільки ще існують зазначені ризики.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, в результаті чого загибла людина, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_8 суд вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 не погодилася із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- звинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнає, оскільки доказів її причетності до скоєного немає;
- обвинувачена тримається під вартою з 02.01.2020 року, в неї погіршується стан здоров`я;
- за час перебування під вартою майно, належне ОСОБА_8 , розкрадене;
- обвинуваченій не надається медична допомога.
Посилаючись на викладене, обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції щодо продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.
Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема ще не допитані свідки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000002 від 02.02.2020 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні від 20.01.2021 року колегія суддів Роздільнянського районного суду Одеської області постановила ухвалу, якою задовольнила клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Одночасно судом було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При цьому, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Водночас, згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
В свою чергу, апеляційний суд бере до увагу обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину, який вчинений в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи, що в наслідок скоєння інкримінованого злочину загинула людина, життя якої є найбільшою соціальною цінністю, що встановлено ст. 3 Конституції України, колегія суддів приходить до переконання про те, що такі обставини беззаперечно доводять існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду, можливого впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення інших правопорушень.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
В тому числі, апеляційний суд враховує доводи прокурора з приводу того, що на теперішній час у кримінальному провадженні ще не допитані свідки, що може вказувати на існування ризику впливу на таких осіб.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
В свою чергу, будь-яких даних, які б вказували міцність таких зв`язків, або взагалі на їх наявність, що б могли переконати апеляційний суд у можливості застосування відносно ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, до апеляційної скарги не надано.
Враховуючи, що ОСОБА_8 ніде не працює, не має постійного джерела доходів, не має постійного місця мешкання, оскільки будинок, де мешкала обвинувачена зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , належить рідній сестрі потерпілого; ризики, що перебуваючи на волі обвинувачена ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованими та такими, що продовжують існувати.
Тобто, на момент розгляду апеляційної скарги обвинуваченої даних, які б обґрунтовано вказували на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та на наявність обставин, що могли вплинути на можливість застосування відносно останньої більш м`якого запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження не містять та до апеляційної скарги не долучено.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої у вчиненні нею тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
Крім того, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо не визначення розміру застави у цьому кримінальному провадженні.
Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що б вказували на наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 хронічних захворювань, а також доказів, що вона зверталась за медичною допомогою та їй було відмовлено в наданні такої допомоги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Таким чином апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно нього залишенню без змін.
Одночасно апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачена постійно перебуває під вартою; тому вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачена тримається під вартою, судовий розгляд розпочатий та на теперішній час судом досліджуються письмові докази за одним епізодом кримінального правопорушення та остаточне рішення не прийнято.
Колегія суддів вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 28, 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.01.2021 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000002 від 02.01.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 20.03.2021 залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4