Провадження № 1-в/756/1/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання засудженого ОСОБА_7 , подане в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК, про вирішення сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироку Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Оболонського районного суду м. Києва відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» надійшло вищезазначене клопотання ОСОБА_7 , засудженого вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року за ст. 93 п.п. «ж, з, і», ст.ст. 19, 93 п.п. «ж, і», ст. 142 ч.3 КК України в редакції 1960 року, за ст.ст. 307 ч.2, 263 ч.1 КК України в редакції 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Зазначене клопотання на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва було спрямоване ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 23.11.2017 саме як до суду першої інстанції, який у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК має вирішувати порушене у клопотанні питання, пов`язане з виконанням вищезазначеного вироку Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року, який набрав законної сили 21.07.2005 року відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21.07.2005 року, якою цей вирок залишено без змін.

У клопотанні засуджений просить усунути сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року, відповідно до якого строк його покарання рахується з 26.12.2000 року. Натомість ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19.07.2017 було задоволено його клопотання та постановлено зарахувати в строк попереднього ув`язнення у вказаному кримінальному провадженні його затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 04.03.1999 року по 21.07.2005 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі. Вказана ухвала Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19.07.2017 набрала законної сили 11.09.2017 року.

Відтак, клопотання засудженого ОСОБА_7 , подане в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК, по суті зводиться до того, що початок строку відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року має рахуватися не з 26.12.2000 року, як вказано у вироку, а з 04.03.1999 року, як це визначив ухвалою від 19.07.2017 року Ізяславський районний суд Хмельницької області, який є місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник за призначенням ОСОБА_10 клопотання підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.

Прокурор вважала, що підстави для задоволення клопотання відсутні, тому клопотання слід відхилити.

Вислухавши сторони, вивчивши клопотання засудженого та додані до клопотання копії процесуальних рішень у кримінальному провадженні, суд дійшов до висновку про те, що клопотання слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 93 п.п. «ж, з, і», ст.ст. 19, 93 п.п. «ж, і», ст. 142 ч.3 КК України в редакції 1960 року, за ст.ст. 307 ч.2, 263 ч.1 КК України в редакції 2001 року та призначено відповідне покарання за кожен злочин окремо; після цього з застосуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року ОСОБА_7 було призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому належного майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 42 КК України в редакції 1960 року за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 вказаним вище вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року було призначено покарання за сукупністю злочинів, врахувавши покарання, призначене йому вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22.02.2001 року за ст.ст. 193 ч.2, 43 КК України в редакції 1960 року у виді трьох років позбавлення волі, та остаточно призначено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому належного майна. При цьому в строк покарання ОСОБА_7 зараховано відбуте ним покарання за вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22.02.2001 року, починаючи з 26.12.2000 року.

Відтак, вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 26.12.2000 року.

Судом під час розгляду клопотання засудженого встановлено і наступне.

ОСОБА_7 був засуджений вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 20.05.1998 року за ст. ст. 17 ч.2 140 ч.2, 102 КК України в редакції 1960 року та з застосуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року ОСОБА_7 за сукупністю злочинів було призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна з відбуванням покарання в ВТК суворого режиму. Строк покарання визначено рахувати з 07.02.1998 року, запобіжний захід залишений без змін у виді тримання під вартою.

Відтак, встановлено, що до ухвалення вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22.02.2001 року та вироку Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 року ОСОБА_7 перебував під вартою з 07.02.1998 року.

На підставі постанови Сімферопольського районного суду АР Крим від 01.09.1998 року, прийнятої в судовому засіданні за місцем відбування ОСОБА_7 покарання в установі ОУ-85/102 в м. Сімферополі, ОСОБА_7 було скорочено строк покарання, призначеного вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 20.05.1998 року на 1 рік 2 місяці 26 днів. Зазначене судове рішення прийнято відповідно до ст. 54 КК України в редакції 1960 року та відповідно до приписів п. а) ст. 7 Закону України «Про амністію» від 24.07.1998 року № 61-XIV, яким було передбачено скоротити невідбуту частину покарання наполовину особам, засудженим до позбавлення волі, які не підлягають звільненню від покарання на підставі статей 1 - 5 цього Закону та які засуджені за злочини, що не є тяжкими.

Оскільки на день винесення постанови 01.09.1998 року невідбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 20.05.1998 року становило 2 роки 5 місяці 22 дні та, відповідно, було скорочене наполовину, то ОСОБА_7 ще залишилося відбути покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 2 місяці 26 днів. Таким чином, він мав би бути звільненим з місць позбавлення волі після відбуття покарання за цим вироком 27.11.1999 року.

Проте, 27.02.1999 року заступник начальника СВ Джанкойського МРВ ГУ МВС України в Криму по району капітан міліції ОСОБА_11 у справі про розбійний напад на ОСОБА_12 виніс постанову про тимчасове переведення ОСОБА_7 з установи відбування покарання ОУ-85/102 м. Сімферополя в СІЗО № 1 ГУ МВС України в Криму для його допиту у якості свідка та проведення з його участю ряду слідчих дій. В СІЗО № 1 ГУ МВС України в Криму свідок ОСОБА_7 прибув 04.03.1999 року.

12.07.1999 року слідчий з особливо важливих справ прокуратури Автономної Республіки Крим радник юстиції ОСОБА_13 виніс постанову про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах СІЗО № 1 ГУ МВС України в Криму у зв`язку з пред`явленням йому обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні.

Про те, що ОСОБА_7 30.06.1999 року було пред`явлено обвинувачення у вчиненні ним злочинів, передбачених ст. ст. 69, 93 п.п. «г, ж, е, з, і» КК України в редакції 1960 року, видно з постанови від 06.09.1999 року у межах кримінального провадження № 8111, якою за погодженням з заступником прокурора Автономної Республіки Крим ОСОБА_14 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах СІЗО № 1 ГУ МВС України в Криму ОСОБА_7 було продовжено на строк 6 місяців до 12.01.2000 року.

Суд, розглядаючи нині клопотання засудженого ОСОБА_7 дійшов висновку, що на час ухвалення вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22.02.2001 року, за яким строк покарання ОСОБА_7 рахується з 26.12.2000 року, ОСОБА_7 з 30.06.1999 року (з дня пред`явлення йому обвинувачення) вже утримувався під вартою як попередньо ув`язнений у кримінальному провадженні № 8111, хоча безпосередньо запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства було застосовано лише 12.07.1999 року.

Саме тому ОСОБА_7 і не був звільнений з місць позбавлення волі 27.11.1999 року після відбування скороченого в результаті амністії строку покарання за вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 20.05.1998 року, оскільки він вже мав статус обвинуваченого у кримінальному провадженні № 8111 та у цьому кримінальному провадженні був попередньо ув`язнений.

Апеляційний суд АР Крим при ухваленні вироку від 26.01.2004 року щодо ОСОБА_7 та інших осіб вказані вище обставини не врахував, а тому і прийняв помилкове рішення про обрахування початку строку покарання ОСОБА_7 з 26.12.2000 року, як про це вказано у вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22.02.2001 року.

26.11.2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 838?VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який встановив порядок зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.06. 2019 року у справі № 398/3940/14?к, якщо засуджений вчинив злочини до 20 червня 2017 р., при вирішенні питання щодо порядку зарахування засудженому у строк покарання строку попереднього ув`язнення слід керуватися правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838?VII.

Суд звертає увагу і на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838?VIII зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відтак, доводи засудженого про зарахування йому в строк відбування покарання періоду з 04.03.1999 року не ґрунтується на вищевказаному законі, оскільки зарахування за оспорюваним вироком ще й строку перебування під вартою по інших справах не можна визнати прийнятними, як не є прийнятним і покладання на суд вирішення тих питань, які не охоплюються ст. 537 КПК, та на вирішенні яких наполягав засуджений у своїх численних уточненнях та додаткових клопотаннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 72 ч. 5 КК України (у редакції Закону №838?VII), ст.ст. 537 ч. 1 п. 14, 539 ч. 2 п. 4 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_7 , подане в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК, про вирішення сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироку Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року, задовольнити частково.

Резолютивну частину вироку Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року в частині обрахування строку покарання ОСОБА_15 викласти в наступній редакції:

«Строк покарання ОСОБА_15 рахувати з 30 червня 1999 року».
Періодом попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, за яким було щодо нього та інших осіб ухвалено вирок Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року, вважати період з 30 червня 1999 року по 21 липня 2005 року.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України (у редакції Закону №838?VII) зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, призначеного вироку Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року, його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у період з 30 червня 1999 року по 21 липня 2005 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вимог клопотання засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_16