Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/492/21 Головуючий у суді І-ї інстанції Загреба І. В.
Категорія 126 ч.1 (107 ч.1) Доповідач в колегії апеляційного суду Олексієнко І. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

суддів: Іванова Д.Л., Кабанової В.В.,

за участю секретаря Верещагіної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0004567за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2021 року, яким

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, працюючого електромонтером станційного устаткування ПАТ «Укртелеком», з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн. Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_2 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Мазуренко М.В.,

законного представника потерпілого ОСОБА_2 Федоренко В.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінуємого кримінального правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане, потерпілий та свідки надали неправдиві, суперечливі показання, а суд проігнорував про допит свідків сторони захисту та не надав належної оцінки всім показання свідків. Вказав, що ніякого словесного конфлікту між ним та потерпілим не було. Вважає, що його дії є малозначними, а тому не вбачає ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України. Крім того, суд у вироку, при визначенні суми у відшкодування моральної шкоди належним чином не обґрунтував такі свої висновки.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 14.06.2019 року близько 19.00 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебував на дитячому майданчику неподалік приміщення Поліклінічного відділення №5 за адресою: м.Кропивницький, вул.Космонавта Попова, буд.9Б, де в цей час знаходився неповнолітній потерпілий ОСОБА_2 разом із неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В цей час між ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_2 виник словесний конфлікт. В ході словесного конфлікту у ОСОБА_1 виник умисел на завдання неповнолітньому ОСОБА_2 удару, який завдасть фізичного болю. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано ОСОБА_1 наблизившись спереду до потерпілого ОСОБА_2 наніс йому один удар кулаком правої руки в область живота останнього, чим завдав неповнолітньому ОСОБА_2 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Так, згідно висновку експерта у ОСОБА_2 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді саден, синців, ран не описано, тому говорити про будь-які травматичні дії стосовно ОСОБА_2 не є можливим.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, законного представника потерпілого ОСОБА_2 ОСОБА_2 , яка просила вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що у судовому засіданні 05.02.2021 прокурором було оголошено змінений обвинувальний акт, який долучено судом до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з необхідністю у зміні обсягу обвинувачення, зокрема, змінено дату вчинення кримінально правопорушення (т.1 а.п.174-182).

Відповідно до ч.4 ст. 338 КПК України після оголошення зміненого обвинувального акту, суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.

Тобто, закон дозволяє суду скоротити строк, на який відкладається судовий розгляд, але зобов`язує суд в будь-якому разі судовий розгляд відкласти.

Разом з тим, з носія інформації на якому зафіксований перебіг судового засідання 05.02.2021 вбачається, що після зміни прокурором обвинувачення та вручення учасникам процесу зміненого обвинувального акту, суд обмежився повідомленням про таку зміну, зазначивши, що учасники провадження з ним ознайомленні 12.01.2021, продовжив судовий розгляд.

При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній інстанції підтвердив, що змінений обвинувальний акт від 12.01.2021 він отримав 05.02.2021, про що написав відповідну розписку.

Натомість, обвинуваченому вимоги ч.4 ст. 338 КПК України суд не роз`яснив, зокрема, обвинуваченому в судовому засіданні 05.02.2021 року не було роз`яснено, що він буде захищатися від зміненого обвинувачення, що є порушенням ч.4 ст.338 КПК. Також в порушення вимог ст.248 КПК України суд першої інстанції не з`ясував 05.02.2021 року чи зрозуміле обвинуваченому суть зміненого обвинувачення, чи визнає він себе винним та чи бажає давати показання, чим порушив права обвинуваченого.

Крім того, згідно ч.3 ст.338 КК України, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції не з`ясував думкупредставника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , в якому обсязі підтримують обвинувачення потерпілий після зміни такого обвинувачення і внесення прокурором нового обвинувального акту.

Більше того, в порушення ст.249 КПК України, судом не було з`ясовано також думку учасників про обсяг доказів, які необхідно дослідити та порядок їх дослідження, виходячи з наявності зміненого обвинувачення.

Дані порушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, такими, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Також, згідно зі ст. 342 КПК України у призначений для судового розгляду час головуючий відкриває судове засідання і оголошує про розгляд відповідного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 347 КПК України після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду.

Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акту в повному обсязі.

Якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі.

Стаття 348 КПК України зобов`язує після оголошення обвинувачення головуючого встановити особу обвинуваченого, з`ясувати його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Якщо у кримінальному проваджені пред`явлено цивільний позов, головуючий запитує обвинуваченого, цивільного відповідача, чи визнають вони позов.

При цьому цивільний позов має бути пред`явлений до початку судового розгляду кримінального провадження, як наголошується в ч. 1 ст. 128 КПК України.

Лише після виконання вимог передбачених вищенаведеними статтями КПК України, суд у відповідності до ст. 350 КПК України переходить до розгляду клопотань учасників судового провадження.

Вищевказані обов`язкові для виконання вимоги закону, судом першої інстанції були грубо порушені, проігноровані і не виконані.

Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження журналів судових засідань та технічного запису, 09.09.2019 року обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_1 за обвинуваченням за ч. 1 ст.126 КК України надійшов до Кіровського районного суду м. Кіровограда, та ухвалою цього суду від 28.11.2019 за результатами проведення підготовчого судового засідання було призначено судовий розгляд на 23.12.2019 (т.1 а.п.48-50).

13.12.2019 потерпілий ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , подав до суду цивільний позов, що долучений до матеріалів провадження (т.1 а.п.60).

Проте зі змісту журналу судового засідання від 23.12.2019 не випливає, що цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошував короткий чи повний виклад позовної заяви.

Більш того, у вказаному цивільному позові потерпілий ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь в рахунок відшкодування кримінальним правопорушенням моральної шкоди, за події які ОСОБА_1 вчинив 15.06.2019.

Крім того, згідно з вимогами ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити зв`язок між діянням і шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Крім того, відповідно до вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Як убачається із журналу судового засідання від 23.12.2019 та фіксації судового засідання цивільний позов потерпілого не досліджувався, як не досліджувався і в послідуючих судових засідань.

При цьому, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню за дії вичинені ОСОБА_1 15.06.2019, разом з цим у вироку визнав винним останнього за дії 14.06.2019, та вказавши у вироку лише те, що моральна шкода підтверджується допустимими доказами, однак не зазначив їх у вироку, не дослідив ці докази, не проаналізував, і ці докази не спростовані.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову також не відповідає вимогам ст.370, ст.374 КПК України.

Крім того, всупереч вище зазначеним вимогам кримінального процесуального закону, судом першої інстанції у вироку не надано цілому ряду зібраних доказів будь-якої юридичної оцінки.

При розгляді провадження суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши всі письмові докази, послідовно виклавши у змісті вироку показання обвинуваченого ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та свідків, не надав їм належної правової оцінки, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, на порушення вимог закону, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а тому вирок суду є невмотивованим, необґрунтованим та неконкретним, постановлений без ретельного та всебічного дослідження та оцінки усіх зібраних доказів, відповідно до вимог ст.ст. 86, 94 КПК України.

Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейським Судом з прав людини сформулювано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Крім того, суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі«Пелісьє та Сассі проти Франції»№25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94,п.58).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47)

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що вирок першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України. В результаті розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції було порушено право учасників процесу на повний, всебічний та неупереджений розгляд кримінального провадження, порушено право на справедливий суд, а тому вирок суду підлягає скасуванню на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Врахувавши наведене, колегія суддів доходить висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, порушеннями права на справедливий суд, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, враховуючи принцип інстанційності, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції слід скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити доводи як сторони обвинувачення, так і захисту, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Призначити новий розгляд в тому ж суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко