КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000383 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова Компанія «ЮНІВЕРС» ОСОБА_7 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Феневичі, Іванківського р-ну, Київської обл., громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування основного призначеного покарання.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 14 квітня 2017 року близько 18 год., керуючи власним технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat B3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі «с. Галинка - с. Загальні» в напрямку автодороги «Київ-Ковель». Рухаючись по другорядній дорозі, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя з автодорогою «Київ-Ковель», де для його руху встановлений дорожній знак 2.1. «Дати дорогу» та наявна дорожня розмітка 1.13 «позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним:засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі», він проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку та діючи необережно, у порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 1 січня 2002 року (далі - ПДР України), відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п. 10.1 ПДР України «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», перед виїздом з другорядної дороги на головну проявив злочинну недбалість, не переконався у безпеці своїх дій та відсутності на головній дорозі транспортних засобів, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , яка рухалась по автодорозі сполученням «Київ-Ковель» зі сторони м. Київ в напрямку м. Ковель, перевозячи в якості пасажира ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав на перехрестя з правого боку на лівий по ходу руху автомобіля марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого допустив з ним зіткнення, після чого автомобіль «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло на зустрічну смугу руху, де знаходився автомобіль «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався автодорогою «Київ - Ковель» в напрямку м. Київ та який чекав можливості виконати маневр повороту в ліво в напрямку с. Галинка.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Встановлено, що в ОСОБА_9 мали місце: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій шийного відділу хребта, забійна рана лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, більше 6, але менше 21 дня; перелом поперечних виростків С7; Тh2; ТhЗ зі зміщенням уламків, підголівочний перелом 1-го ребра, ліворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я; ушкодження утворились від дії тупого предмету. Можливо під час ДТП від ударів об виступаючі частини салону автомобіля.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково:
- стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 27290 (двадцять сім тисяч двісті дев`яносто) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, на відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, на відшкодування витрат на правову допомогу 6 000 (шість тисяч) гривень і 1000 (одну тисячу) гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору;
- стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 97658 (дев`яносто сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок, на відшкодування витрат понесених при лікуванні 16306 (шістнадцять тисяч триста шість) гривень 50 (п`ятдесят) копійок;
- в іншій частині позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити:
- стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_17 на відшкодування матеріальної шкоди 40252 (сорок тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок та на відшкодування витрат на правову допомогу 10400 (десять тисяч чотириста) гривень;
- стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_13 та цивільного позову ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, призначене останньому покарання, посилається на те, що оскаржуваний вирок суду було постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки щодо вирішення цивільного позову, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування судового рішення. Так, в апеляційній скарзі вказується на те, що місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_9 в частині стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відшкодування матеріальної шкоди в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 97658,15 грн. та 16306,50 грн. на відшкодування витрат понесених при лікуванні потерпілою не враховував норми спеціального закону, який регулює відповідні відносини. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_9 надано суду звіт № 206 про оцінку КТЗ «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного 20 лютого 2018 року СОД ТОВ «Укравтолізинг», з висновками якого апелянт не може погодитись, з огляду на те, що транспортний засіб «Daewoo Lanos» в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним, у зв`язку з чим для підтвердження позовних вимог до страховика позивач має надати підтвердження вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що не було зроблено.

Окрім того, апелянт посилається на те, що до матеріалів справи позивачем не долучено жодного доказу, який свідчив би про проведення ремонту взагалі, і здійснення його платником зазначеного податку зокрема. З посиланням на положення ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України апелянт вказує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Апелянт наголошує, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не заподіювало шкоди, не порушувало прав та свобод позивача. Також апелянт зазначає, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, але зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Суд, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат, понесених при лікуванні, не досліджував на підтвердження витрат в цій частині, наданих ОСОБА_9 документів, оскільки чек № 512 від 28 листопада 2017 року є видатковим чеком та свідчить про повернення коштів у розмірі 171,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру № 394 від 15 лютого 2018 року в розмірі 1100 грн. платником зазначено ОСОБА_18 , а інформація у фіскальних чеках не дозволяє ідентифікувати препарати та необхідність їх застосування (спазмолітичні, діагностичні, протизапальні, анальгетики тощо...).

Апелянт звертає увагу на те, що є наявність найменувань, що не відносяться до лікарських препаратів (чулки з поясом) - товарний чек від 23 серпня 2017 року, товарний чек від 7 вересня 2017 року, товарний чек від 15 вересня 2017 року, товарний чек від 29 серпня 2017 року на загальну суму 2192 грн. Крім того, у фіскальних чеках, доданих до позовної заяви, містяться найменування, які не призначені лікарем (лист шалфея, календула та ін.).
Також, як зазначає апелянт, судом постановлено необґрунтоване рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. та взагалі не взято до уваги відзив ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», оскільки ОСОБА_13 взагалі не звертався до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».
13 лютого 2019 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» отримало позовну заяву (уточнюючу) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Зазначена позовна заява подана до суду з пропуском строку, визначеного у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Іншими особами апеляційні скарги не подавались.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення, в яких просить змінити вирок Бородянського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» код ЄДРПОУ 906,15 грн. матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку зі знищенням майна (транспортного засобу), 7093,85 грн. - витрат на евакуацію транспортного засобу та стоянку на штраф майданчику, 16306,50 грн. - витрати у зв`язку зі шкодою здоров`ю (витрати на лікування); змінити вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та стягнути з ОСОБА_6 3066,15 грн. за евакуацію транспортного засобу та стоянку на штраф майданчику та інші майнові витрати; 12916,64 грн. - втрата заробітку; 2690,00 грн. - реабілітація, 1200,00 грн. - витрати на експертизу; 324,00 грн. телеграми. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В запереченнях потерпіла посилається на те, що ПрАТ «СК «Юнівес» було отримано як повідомлення про ДТП від ОСОБА_6 , так і заяву на виплату від ОСОБА_9 (ст. 85 том № 1), що було проведено огляд пошкодженого майна, але жодної дії щодо визначення розміру збитків не вчинено. Навіть приподанні апеляційної скарги не довели належними та допустимими доказами наявність іншого розміру шкоди, ніж той, який був встановлений вироком суду.
Окрім того, потерпіла вказує на те, що оцінювач у своєму звіті зазначив про відсутність необхідності для визначення коефіцієнта фізичного зносу, оскільки автомобіль «Daewoo Lanos» вважається фізично знищеним. Оцінювач не визначає величину втрати товарної вартості ТЗ, оскільки дана шкода згідно зі ст. 32.7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується. Також, як вказує потерпіла, у Звіті № 206 ТОВ «Укравтолізинг» відсутні ознаки завищення цін. Дане твердження підтверджується калькуляцією аудатекс та контрольним листом до неї. Так, якщо звірити всі позиції, що введені вручну (з позначкою *) з контрольним листом, то вбачається, що по коду запчастини стоїть значно вища ціна, ніж та, яка у калькуляції. Це виникає тому, що Аудатек в автоматичному режимі пропонує запасні частини офіційного дилера та підтягує вартість корейських запасних частин. У звіті № 206 відсутні будь-які маніпуляції для завищення розміру матеріальної шкоди. П. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо зменшення на суму ПДВ не застосовується до випадків фізичного знищення транспортних засобів.

З посиланням на положення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла зазначає про те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу додатково відшкодовуються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку). Дані витрати становлять 10160,00 грн. І дані витрати входять до ліміту відповідальності ПрАТ СК «ЮНІВЕС» за шкоду, заподіяну майну.
Потерпіла ОСОБА_9 переконана, що ПрАТ СК «ЮНІВЕС» в рахунок відшкодування майнової шкоди зобов`язано сплатити послуги за евакуацію транспортного засобу та стоянку на штраф майданчику у розмірі 100 000,00 (ліміт відповідальності) - 92 906,15 (майнова шкода за мінусом залишків = 7 093,85 грн., 10 160,00 - 7 093,85грн. = 3 066,15 грн. за евакуатор та стоянку зобов`язаний, на думку потерпілої, сплатити обвинувачений).

Щодо квитанції № 394 від 15 лютого 2018 року, то на даній сторінці також є заява ОСОБА_18 , який є батьком потерпілої, і оплата у військовому госпіталі була здійснена саме ОСОБА_15 . В розрахунки бралося не 1100,00 грн., як зазначено у квитанції за декілька осіб, а інша сума - 528,00 грн. Окрім того, потерпіла посилається на те, що страхова компанія повинна була відшкодувати за рахунок ПрАТ «СК «Юнівес» не лише витрати на лікування (медикаменти), а й витрати та утримання, розміщення, реабілітацію, медичне піклування.

Потерпілий ОСОБА_13 , його представник, обвинувачений та його захисник, належним чином повідомлені про день та час апеляційного розгляду, до суду не з`явились, будь-яких заяв або клопотань не подавали, а тому, вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, представника цивільного відповідача на підтримку апеляційної скарги, потерпілу та її представника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження; призначеного йому покарання, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а також жодним з учасників кримінального провадження в цій частині апеляційна скарга не подана, а, відтак, вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача, то колегія суддів доходить такого висновку.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується жодним з учасників кримінального провадження, що 14 квітня 2017 року близько 18 год. ОСОБА_6 , який керував власним технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat B3» реєстраційний номер НОМЕР_1 . У зв`язку з порушенням ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, пошкоджено належний їй автомобіль марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 під її керуванням, та автомобіль «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 .

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Як встановлено з матеріалів провадження, 22 вересня 2017 року на стадії досудового розслідування потерпілим ОСОБА_13 , якому внаслідок вчиненого ОСОБА_6 ДТП пошкоджено автомобіль, тобто, заподіяно матеріальну шкоду, подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди - 91852 грн.70 коп (ас. 9-11 т.1).
24 липня 2018 року потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - матеріальна шкода - 141255,29 грн., моральна шкода 100000 грн., судовий збір 1000 грн., правнича допомога - 6000 грн., з обґрунтуванням такої шкоди та наданням відповідних документів, у тому числі, звернення ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕКС» з відповідною заявою про страховий випадок та відповідь страхової компанії (ас. 32-95 т.1).
24 липня 2018 року потерпілим ОСОБА_13 подано повторно цивільний позов з долученням документів на підтвердження заявлених позовних вимог (ас. 101-154 т.1).
Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_13 , ОСОБА_9 визнані цивільними позивачами, а обвинувачений ОСОБА_6 та ПрАТ «СК ЮНІВЕС» - цивільними відповідачами.
В ходу судового розгляду позивачами уточнювались позовні вимоги (ас. 113-115 т.2).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Судом першої інстанції, з наведенням обґрунтування прийнятого рішення, цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_13 задоволено частково, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
При цьому доводи представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про те, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не заподіювало шкоди, не порушувало прав та свобод позивача, а тому не може бути відповідачем, та про те, що ОСОБА_13 взагалі не звертався до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», у звьязку з чим його позов взагалі не підлягав задоволенню, є безпідставними.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс № АК/1270464 від 19 вересня 2016 року автомобіль «Volkswagen Passat B3» реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_6 на праві власності, застрахований. Страхова сума (на одного потерпілого) 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, та 100000 грн. а шкоду, заподіяну майну (ас. 130 т.2).
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 вищевказаного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ДТП відбулось 14 квітня 2017 року. Потерпілим ОСОБА_19 відповідно до вимог ст. 128 КПК України подано позов у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування - 22 вересня 2017 року, і у подальшому позов був уточнений.
Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»обов`язок повідомлення страховика про страховий випадок покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Цей обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП і запобігти необґрунтованим виплатам.

ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з повідомленням про ДТП 18 квітня 2017 року (ас. 131 т.2).
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 30 травня 2017 року до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулась із заявою ОСОБА_9 (ас. 85 т.1). Відомості про звернення ОСОБА_13 із заявою до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» матеріали справи не містять.
Разом з тим, ОСОБА_13 в силу норм вищезазначеного Закону має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
Будь-яких даних про те, що цивільний позивач ОСОБА_13 для з`ясування обставин ДТП чинились перешкоди страховику, матеріали кримінального провадження не містять, а, відтак, неповідомлення потерпілим про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити обставини ДТП та його наслідки.
Враховуючи наведене, а також висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19), колегія суддів вважає, що у разі встановлення страхового випадку страхове відшкодування підлягає стягненню, незважаючи на те, що ОСОБА_13 не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вимог закону та позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 50000 гривень.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_9 , то колегія суддів з ними частково погоджується, з огляду на таке.
Як встановлено з наявних у справі та досліджених судом доказів у справі, поданих в обґрунтування поданого ОСОБА_9 цивільного позову, внаслідок ДТП їй заподіяно тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забій шийного відділу хребта, забійна рана лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, більше 6, але менше 21 дня; перелом поперечних виростків С7; Тh2; ТhЗ зі зміщенням уламків, підголівочний перелом 1-го ребра, ліворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.
Витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_9 , у тому числі, необхідність придбання панчіх, підтверджується долученими до цивільного позову доказами, у т.ч. і випискою з медкарти амбулаторного хворого, відповідно до якої у ОСОБА_9 встановлений діагноз: посттравматичне (14 квітня 2017 року) відшарування підкірно-жирової клітковини зовнішньої поверхні правого стегна з вторинним лімфостером, лімфореєю (ас. 41-68 т.1). При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, копією документів підтверджується, що ОСОБА_18 звернувся із заявою до про проведення досліджень - проведення МРТ тазостегнового та колінного суглобів його дружині - ОСОБА_20 та доньці ОСОБА_9 відповідно вартістю 571.50 грн. +528 грн. (ас. 62 т.1), що підтверджує пояснення ОСОБА_9 про те, що в розрахунок заподіяної шкоди бралась вартість - 528 грн.
Таким чином, на переконання колегії суддів, висновок суду про стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування витрат, понесених при лікуванні 16306, 50 грн., підтверджується наявними у справі доказами та спростовує доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення судом на користь потерпілої вказаної суми.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» в частині стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 97658, 15 грн. в результаті пошкодження автомобіля, з таких підстав.
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Згідно із Звітом № 206 про оцінку КТЗ «Daewoo Lanos» держномер НОМЕР_2 від 20 лютого 2018 року ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент пошкодження складає 97658, 15 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ - 142444,89 грн. (ас. 76-84 т.1).
Відповідно до Звіту № 206/1 від 29 січня 2020 року вартість утилізації КТЗ «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 дорівнює вартості металобрухту складників, що залишилися, та складає 4752 грн. (ас. 62-73 т. 3).
Утилізаційна (залишкова) вартість автомобіля - це визначення грошової суми, яку власник хоче одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням транспортного засобу для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складових. З цього випливає, що вартість придатних залишків - це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. Інакше кажучи, вартість придатних залишків - це ціна придатних до роботи деталей та частин, що були у користуванні, з якої відняті витрати на демонтаж пов`язаний з реалізацією. Відповідно до п. 7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів «вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності дефектування».
Пошкоджені автомобілі при ДТП та деталі, які не можуть бути реалізовані, підлягають розрахунку в якості металобрухту (утилізаційна вартість).
Виходячи з вимог Закону та умов полісу страхування, страховик має відшкодувати різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю оцінених залишків, тобто, відшкодувати 92906,15 грн. (97658, 15 грн. - 4752 грн.).

При цьому колегія суддів враховує, що протягом тривалого часу в порушення вимог ст. 988 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування» представник ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не прийняв жодних заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати ОСОБА_9 , а, тим більше, не надав жодних доказів на спростування встановленої суми, яка підлягає виплаті ОСОБА_9 в результаті пошкодження транспортного засобу.

Окрім того, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що суд не досліджував документів на підтвердження витрат ОСОБА_9 , є безпідставними та спростовуються даними, зафіксованими у журналі судового засідання від 29 липня 2019 року (ас. 176-179 т. 2).

Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 підлягає до задоволення частково, а вирок суду на підставі положень ч. 1 ст. 409 КПК України зміні в частині цивільного позову на користь ОСОБА_15 .

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині цивільного позову змінити: зменшити суму відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_16 до 92 906, 15 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2