Номер провадження: 11-кп/813/1325/21
Номер справи місцевого суду: 522/9077/20 1-кп/522/1056/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2021 року в рамках розгляду кримінального провадження№0001527 внесеного до ЄРДР 15.04.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ, Одеської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, без постійного місця мешкання, раніше судимого:

- 22.08.1996 року Савранським районним судом Одеської області за ч. З ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік. На підставі ЗУ «Про амністію» від 16.04.1996 від покарання звільнений;
- 07.08.1998 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 141 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 01.12.2000 року Жовтневим районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 21.05.2003 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі;
- 02.04.2010 року Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 07.06.2013 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 26.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до З місяців арешту;
- 06.10.2016 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під час кримінального провадження та судового розгляду в Одеській установі виконання покарань в період часу з 24.07.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням арешту,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.07.2002 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
- 27.09.2006 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 25.03.2008 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. В силу ст.. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення воли по вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2006. всього до 2 років 7 місяців позбавлення волі;
- 16.03.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення, який звільнився 09.01.2018 по відбуттю строку покарання;
- 21.11.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.06.2021 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України в рамках розгляду кримінального провадження№0001527 внесеного до ЄРДР 15.04.2020 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03.06.2021 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахував наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, які раніше неодноразово судимі за вчинення умисних корисливих злочинів, не працевлаштовані, ніде не навчаються, не одружені, не мають місця реєстрації та постійного проживання, що свідчить про відсутність в обвинувачених міцних соціальних зв`язків, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд дійшов висновку, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено.

Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі, яка в судовому засіданні апеляційного суду була ним доповнена, обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
-він не мав наміру переховування від органів слідства;
-потерпіла у вказаному кримінальному провадженні вже була допитана;
-обвинувачення йому висунуто не обґрунтовано, ризики прокурором не доведені;
-має на утриманні батька з інвалідністю, дружину та неповнолітню дитину.

Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити раніше обраний йому запобіжний захід на домашній арешт.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:

-він має місце постійного проживання, за адресою АДРЕСА_2 , за місцем мешкання його цивільної дружини, та має двох дітей, які знаходяться на його утриманні;

-визнає вину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, проти ч. 3 ст. 187 КК України заперечує, оскільки холодної зброї при собі не мав;

-потерпілій було повернуто вкрадене майно та вона не має до нього жодних претензій.

За результатом розгляду апеляційної скарги просить змінити раніше обраний йому запобіжний захід на домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 апеляційні скарги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року відносно обвинувачених вже продовжений строк запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача,перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0001527 від 15.04.2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в апеляційних скаргах про наявність підстав для застосування відносно них іншого, більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки він не зможе належним чином гарантувати виконання обвинуваченим покладених на обвинувачених обов`язків.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.

Відповідно до зазначеної частини ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На думку апеляційного суду, розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно продовження існування ризику переховування обвинувачених від суду, зважаючи на покарання, яке їм загрожує обвинуваченому, в разі визнання їх винуватими.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не прийнято, ризик того, що вони можуть незаконно впливати на потерпілу свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжує існувати.
Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим, офіційно не працевлаштований, джерела його доходів не відомі, обвинувачений ОСОБА_7 також обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не працевлаштований, ніде не навчається, не одружений, не має місця реєстрації та постійного проживання, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що він має місце постійного проживання, за адресою АДРЕСА_2 , за місцем мешкання його цивільної дружини, та має двох дітей, які знаходяться на його утриманні, не підтверджуються жодними доказами.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність у нього на утриманні батька і дитини, не можуть вважатись такими обставинами, що зменшують існування вищенаведених ризиків.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, взявши до уваги обставини вчинення злочину, прийшов до обґрунтованого висновку, що в цьому випадку суспільний інтерес перебування обвинувачених під вартою, переважає особистий інтерес обвинувачених.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Апеляційний суд також враховує ту обставину, що на час розгляду апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2021 року вона втратила чинність, оскільки ухвалою колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року було продовжено строк тримання під вартою відносно обвинувачених до 25.07.2021 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2021 року, якою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03.06.2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4