Справа № 639/3268/18
Провадження №1-кп/639/14/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 ,

обвинуваченої - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001856 від 14.07.2016 р. за обвинуваченням

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, розлученої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 167, ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_13 , яка на час подій, що є предметом судового розгляду, носила прізвище « ОСОБА_15 » та в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_16 », 29.05.2008 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова (справа № 2-о-51/08), за заявою виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради, як органу опіки та піклування, призначена опікуном ОСОБА_17 , яка вказаним рішенням суду визнана недієздатною.

Таким чином ОСОБА_13 відповідно до вимог Цивільного Кодексу України повинна була добросовісно здійснювати функції опікуна.

Саме з того часу на ОСОБА_13 , як опікуна, було покладено обов`язки, пов`язані з піклуванням за підопічною, зі створенням для неї необхідних побутових умов, забезпеченням належним доглядом та лікуванням, а також прийняттям мір щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної. Крім того, ОСОБА_13 , як опікун, була зобов`язана дбати про збереження та використання майна підопічної в інтересах останньої, самостійно здійснювати витрати, необхідні для задоволення потреб підопічної, за рахунок її (підопічної) пенсії, аліментів та отриманих доходів від відчуження майна. Також ОСОБА_13 , будучи опікуном, мала право використовувати майно підопічної в інтересах останньої. При цьому ОСОБА_13 , як опікун, повинна була надавати щорічно, не пізніше 1 січня, до органів опіки та піклування звіт про свою діяльність за минулий рік відносно захисту прав та інтересів підопічної, в тому числі відносно зберігання належного їй майна та житла.

Однак, ОСОБА_13 , усвідомлюючи значимість покладених на неї обов`язків щодо здійснення догляду за недієздатною ОСОБА_17 , вирішила стати на шлях вчинення злочинної діяльності, пов`язаної з використанням опіки з корисливою метою на шкоду підопічній.

Так, ОСОБА_13 , починаючи з 29.05.2008 по 06.08.2008, діючи умисно, та, проявляючи злочинне нехтування щодо настання можливих наслідків у відношенні підопічної ОСОБА_17 вчинила наступне:

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 спочатку звернулась 15.07.2008 до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання їй дозволу щодо продажу від імені недієздатної ОСОБА_17 , опікуном якої вона була на той час, житлової квартири, власником якої була її підопічна на підставі свідоцтва про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 25.06.2008, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Задовольнивши заяву ОСОБА_13 , виконавчий комітет Жовтневої районної ради у м. Харкові 05.08.2008 виніс рішення №47-17, згідно якого останній було надано дозвіл на продаж зазначеної квартири, розташованої за вищевказаною адресою від імені підопічної ОСОБА_17 .

В подальшому ОСОБА_13 , зловживаючи опікунськими правами, та, злісно не виконуючи покладені на неї обов`язки по догляду за особою, над якою встановлено державним органом опіку, використовуючи свої повноваження, як опікуна недієздатної ОСОБА_17 , переслідуючи корисливі цілі, діючи на шкоду інтересам підопічної, в порушення положень ст.ст. 67, 72 Цивільного Кодексу України, маючи на руках рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові від 05.08.2008 за №47-17, уклала договір від 06.08.2008 купівлі - продажу належної її підопічній квартири з ОСОБА_18 , у відповідності до якого формально, нібито отримала від останнього грошові кошти в сумі 21500 гривень., а фактично отримала більшу суму грошових коштів.

Через деякий час ОСОБА_13 знову звернулась 17.11..2008 до виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові із заявою про надання їй дозволу щодо придбання від імені недієздатної ОСОБА_17 , опікуном якої вона була на той час, житлового будинку АДРЕСА_3 , який вона самостійно підшукала замість житлового будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_4 , про що було раніше вказано виконавчим комітетом Жовтневої районної ради у м. Харкові у рішенні №47-17 від 05.08.2008.

Задовольнивши заяву ОСОБА_13 , виконавчий комітет Жовтневої районної ради у м. Харкові 02.12.2008 виніс рішення №76-6, згідно якого останній було надано дозвіл на придбання зазначеного житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою у с. Стара Покровка від імені та в інтересах підопічної ОСОБА_17 .

При цьому, ОСОБА_13 , приховуючи свої умисні, злочинні дії щодо вчинення протиправного використання опіки з корисливою метою на шкоду підопічної недієздатної ОСОБА_17 , та, вдаючи видимість здійснення опікунських функцій, придбала 05.02.2009 житловий будинок АДРЕСА_3 .

В результаті вищевказаного діяння ОСОБА_13 у зазначений період часу вчинила всі дії, які вважала за необхідне, щодо явного погіршення житлових умов свої підопічної ОСОБА_17 , так як вказаний житловий будинок ОСОБА_13 , згідно договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_19 за 17896 гривень, а фактично - передала останньому грошові кошти в іншій сумі, не звернувши на користь ОСОБА_17 різницю між сплаченою та отриманою сумою грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_13 , злісно не виконуючи покладені на неї обов`язки, як опікуна по догляду за особою, над якою встановлено опіку, а також зловживаючи опікунськими правами, маючи корисливий мотив, на шкоду підопічної, умисно порушила майнові права недієздатної ОСОБА_17 , шляхом укладання невигідних для останньої договорів продажу та купівлі нерухомого майна.

Вказані дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ст. 167 КК України як зловживання опікунськими правами, а саме: використання опіки з корисливою метою на шкоду підопічної.

Крім того, у кримінальному провадженні ОСОБА_13 також пред`явлено обвинувачення в тому, що вона, починаючи з 29.05.2008, вирішила стати на шлях злочинної діяльності, пов`язаної з привласненням чужого майна ( грошових коштів), належного її підопічній ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та втілюючи його в життя, спрямований на привласнення чужого майна у вигляді грошових коштів, які вона задумала отримати в результаті продажу нерухомого майна, належного підопічній ОСОБА_17 , але фактичним власником якого являвся виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Харкові ради, як орган опіки та піклування, вона спочатку звернулась 15.07.2008 до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання їй дозволу щодо продажу від імені недієздатної ОСОБА_17 , опікуном якої вона вже стала на той час, житлової квартири, оформленої на її підопічну згідно свідоцтва про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 25.06.2008, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої на день продажу (06.08.2008) становила 240 407 гривень, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 27.05.2015.

Задовольнивши заяву ОСОБА_13 , виконавчий комітет Жовтневої районної ради у м. Харкові 05.08.2008 виніс рішення №47-17, згідно якого їй було надано дозвіл на продаж ввіреної квартири, розташованої за вищевказаною адресою від імені підопічної ОСОБА_17 .

В подальшому ОСОБА_13 , зловживаючи опікунськими правами, та, злісно не виконуючи покладені на неї обов`язки по догляду за особою, над якою встановлено державним органом опіки, використовуючи свої повноваження, як опікуна недієздатної ОСОБА_17 , якому надано право на розпорядження ввіреним нерухомим майном останньої, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, та, бажаючи настання можливих особливо тяжких наслідків у вигляді матеріальної шкоди інтересам недієздатної ОСОБА_17 , в порушення положень ст.ст. 67, 72 Цивільного Кодексу України, маючи на руках рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові від 05.08.2008 за №47-17, уклала з ОСОБА_18 договір купівлі продажу, датований 06.08.2008, належної її підопічній квартири, юридично-правовим власником якої вважався на той час виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Харкові ради, як орган опіки та піклування, у відповідності до якого формально, нібито отримала від останнього грошові кошти в сумі 21500 гривень, а фактично отримала від нього за продаж квартири грошові кошти в сумі 46000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України у перерахунку на гривню на момент вчинення кримінального правопорушення становило 222 847 гривень.
Таким чином, вона, діючи зі злочинним умислом, вчинила всі дії, які вважала за необхідне, для того, щоб звернути на свою користь вказану суму грошових коштів, тобто 46000 доларів США, якими в подальшому стала розпоряджатися на власний розсуд.
Через деякий час ОСОБА_13 знову звернулась 17.11.2008 до виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові із заявою про надання їй дозволу щодо придбання від імені недієздатної ОСОБА_17 , опікуном якої вона була на той час, житлового будинку АДРЕСА_3 , який вона самостійно підшукала замість житлового будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_4 , про що було раніше вказано виконавчим комітетом Жовтневої районної ради у м. Харкові у рішенні №47-17 від 05.08.2008.

Задовольнивши заяву ОСОБА_13 , виконавчий комітет Жовтневої районної ради у м. Харкові 02.12.2008 виніс рішення №76-6, згідно якого останній було надано дозвіл на придбання зазначеного житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою у с. Стара Покровка від імені та в інтересах підопічної ОСОБА_17 .

При цьому, ОСОБА_13 , приховуючи свої умисні, злочинні дії щодо вчинення протиправного використання опіки з корисливою метою на шкоду підопічної недієздатної ОСОБА_17 , придбала 05.02.2009 житловий будинок АДРЕСА_3 , сплативши ОСОБА_20 3000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України у перерахунку на гривню на момент вчинення кримінального правопорушення становило 23100 гривень, а решту грошових коштів залишила собі.

В результаті вищевказаного діяння ОСОБА_13 у зазначений період часу вчинила всі дії, які вважала за необхідне, щодо привласнення грошових коштів в сумі 46 000 доларів США (еквівалент 222 847 гривень), виручених від продажу чужого нерухомого майна, ввіреного їй державним органом в особі виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради, як органу опіки, та в подальшому розпорядилася ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_13 в ході неналежного виконання покладених на неї обов`язків, як опікуна по догляду за особою, над якою встановлено опіку, а також зловживаючи опікунськими правами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, привласнила грошові кошти в особливо великих розмірах в сумі 222 847 гривень, що в шістсот і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, отримані від продажу нерухомого майна, належного недієздатній потерпілій, інтереси якої на той час представляв виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Харкові ради, як орган опіки та піклування, та розпорядилася ними на власний розсуд.

Зазначені дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 5 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна в особливо великих розмірах.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях не визнала в повному обсязі.

Пояснила, що в 2008 р. вона була призначена опікуном недієздатної ОСОБА_17 . Діючи від її імені, вона продала її квартиру (з боргами) та придбала краще житло будинок, який перебував у кращому стані. Всі дозволи на продаж квартири та придбання будинку їй були надані у встановленому законом порядку виконавчим комітетом Жовтневої районної ради у м. Харкові. Придбати будинок з першої спроби не вдалося, через що їй довелося подавати документи для отримання дозволу на придбання іншого будинку. Зазначила, що фактично покращила умови проживання ОСОБА_17 , і до неї не може бути з цього приводу питань.

Станом на час розгляду справи вона продовжує бути опікуном ОСОБА_17 , яка лікується у психіатричній лікарні. Коли познайомилася з ОСОБА_17 не пам`ятає. ОСОБА_17 була родичкою знайомої ОСОБА_13 , яка і попросила її стати її опікуном та повідомила про жахливі умови її проживання. Опікуном вона була призначена на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2008 р. Документи для оформлення зазначеного питання ОСОБА_13 подавала особисто, які саме не пам`ятає. До рішення суду вона була вже знайома з ОСОБА_17 , проте не надавала їй будь-яких послуг. Розмір пенсії ОСОБА_17 їй не був відомий. З ОСОБА_21 вона особисто спілкувалася в лікарні.

Як опікун вона повинна була робити все, що від неї залежить на благо підопічної. Вона покращила її житлові умови. За сімейними обставинами вона не мала можливості часто її бачити. В подальшому працівники лікарні почали обмежувати та забороняти побачення з ОСОБА_17 , не допускали ОСОБА_13 до лікарні та фактично не давали їй виконувати свої обов`язки опікуна, оскільки вона нібито становить загрозу для останньої. ОСОБА_17 страждає суттєвими психічними розладами, точного діагнозу обвинувачена повідомити не може, оскільки не пам`ятає.

Вона звернулася до виконкому в порядку черги, жодних знайомих у вказаному закладі у неї не було на момент звернення.

У квартирі по вул. Катаєва ОСОБА_13 була, у ній було 2 кімнати, вхід був вільним, не було вікон та дверей, труб енергопостачання, гнила підлога, дуже великі борги за комунальні послуги. Будинок містить декілька поверхів, на якому поверсі була квартира ОСОБА_17 не пам`ятає. Документи на квартиру були у неї. Після звернення до виконкому було ухвалено рішення, яким було дозволено продати квартиру ОСОБА_17 та придбати на її ім`я будинок в с. Мурафа Краснокутського району Харківської області. Будинок підібрала особисто ОСОБА_13 , проте власники відмовились продавати будинок. Через це довелося звертатися за дозволом на придбання будинку в с. Стара Покровка. Будинок був у гарному стані, площею більше за квартиру.

Продаж квартири оформляли у нотаріуса. Давала оголошення, на які відкликнувся покупець на прізвище ОСОБА_22 . Суму, за яку здійснювався продаж, не пам`ятає, проте вона відповідає вказаній у договорі. Ринкову ціну квартири та чи робили оцінку не пам`ятає.

У неї на той час була у власності квартира в м. Харкові, в якій вона мешкала разом зі своєю бабусею. Вона могла розташувати в ній ОСОБА_17 за необхідності.

Будинок у Старій Покрівці розташований на невеликій відстані від Харкова. За опікунство будь-яких коштів ОСОБА_13 не отримувала, та не могла контролювати надходження її пенсії. Крім того, правоохоронні органи вилучили у неї всі опікунські документи, що унеможливлювало належне виконання її обов`язків.

Також пояснила, що особисто погасила борги по квартирі ОСОБА_17 , оскільки це було умовою покупця.

У придбаному будинку ОСОБА_17 жодного разу не була, оскільки перебувала на лікуванні. Вартість будинку у Старій Покрівці не пам`ятає.

Після порушення кримінальної справи ОСОБА_13 за станом здоров`я через вагітність та пологи не могла в повній мірі виконувати обов`язки, проте бачилася з ОСОБА_17 . Але з певного моменту їй заборонили спілкуватися з останньою. Оформленням документів для продажу квартири займалася особисто вона. В якій валюті виконувалася угода про продаж квартири не пам`ятає. Де взяла паспорт ОСОБА_17 не пам`ятає, проте припускає, що його могла надати родичка останньої. Які ще дії вчинювала в інтересах ОСОБА_17 , повідомити не змогла. Договір купівлі-продажу квартири судом було визнано законним, договір купівлі-продажу будинку в судовому порядку не оспорювався.

Законний представник недієздатної потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 пояснив, що в 2008 р. ОСОБА_23 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про визнання ОСОБА_24 недієздатною та встановлення опіки. ОСОБА_17 знаходилася в лікарні з кінця 1990-х років практично безперервно. За цей час до неї ніхто не приходив. Відомостей про родичів у лікарні немає. У заяві до суду обвинувачена повідомила недостовірну інформацію, що було підставою для отримання нею позитивного для себе рішення суду. Відразу після цього обвинувачена звернулася до Виконавчого комітету, опікунської ради Жовтневого району для отримання дозволу на продаж житла ОСОБА_17 , при цьому знову надала у заяві суперечливі відомості, зокрема, щодо великої заборгованості за комунальні платежі, яку можна погасити лише шляхом продажу квартири. Хвору ОСОБА_17 обвинувачена в лікарні не відвідувала, коштами не допомагала, пенсію не отримувала та не надавала її хворій для лікування. Остання існує тільки за рахунок коштів, які виділяє держава на її утримання в лікарні (30 гривень на день на їжу та препарати). Саме працівниками лікувального закладу було виявлено факт порушення прав ОСОБА_17 та ініційоване порушення кримінальної справи з цього факту.

Для зустрічі з хворим потрібний дозвіл працівників лікарні. За весь час і до, і після встановлення опіки обвинувачена взагалі жодного разу не спілкувалася з ОСОБА_17 . Зі слів ОСОБА_17 відомо, що вона також заперечує факти спілкування з ОСОБА_13 . Близьких родичів у неї немає. ОСОБА_13 залишається опікуном ОСОБА_17 . Пенсійним фондом припинено нарахування пенсії ОСОБА_17 через те, що її ніхто не отримує. З матеріалів справи законному представнику відомо, що придбаний ОСОБА_13 для ОСОБА_17 будинок перебуває у нежилому стані. Опікунська рада не звертається до суду з заявою про позбавлення ОСОБА_13 обов`язків опікуна до розгляду кримінального провадження в суді.

В ході допиту свідок ОСОБА_25 пояснив, що в 2008 р. він шукав квартиру для доньки. За оголошенням агентства нерухомості знайшов квартиру в районі Баварії (м. Харків). Йому порекомендували квартиру АДРЕСА_2 . Вона знаходилась в абсолютно знищеному стані. Але свідок придбав її через низьку ціну. 15.10.2008 року укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_18 (власником квартири). Вартість склала 60000 грн. Спочатку ціна була більшою. Квартира була однокімнатною, майже в порушеному стані. В ній ніхто не мешкав. Скло було відсутнє або пошкоджене майже у всіх вікнах, підлога зруйнована. Квартира на третьому або другому поверсі. Там раніше мешкали особи без місця проживання, влаштували там туалет. Вказані особи приходили до квартири та повідомляли, що в них є ключ від неї, який їм дала якась жінка. Комунікації були відсутні. Боргів за житлово-комунальні послуги по квартирі не було.

Через деякий час свідка викликали до прокуратури та повідомили, що квартира була продана незаконно.

З ОСОБА_13 свідок познайомився в суді. В подальшому квартира була подарована доньці свідка, а потім продана іншій особі.

Після виклику до прокуратури, коли свідку стало відомо про статус квартири, він звертався до суду в порядку адміністративного судочинства для захисту своїх прав. Харківський районний суд прийняв рішення на користь свідка, скасувавши рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради.

На ремонт квартири свідок витратив приблизно 60000 гривень.

Свідок ОСОБА_26 показав, что працює лікарем психіатром у Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3. ОСОБА_17 лікувалася та лікується у лікарні з діагнозом «Шизофренія, параноідна форма», періодично госпіталізується з загостреннями хвороби. Крім того, має онкологічне захворювання. Свідок певний час був її лікуючим лікарем (приблизно 2007-2008 рік). Про наявність у ОСОБА_17 опікуна свідок не обізнаний. Питання призначення опікуна не входить до його компетенції. Повідомив, що керівництво лікарні свого часу видало розпорядження не пропускати до ОСОБА_17 відвідувачів.

У ОСОБА_17 були об`єктивні показання для госпіталізації. Хвора знаходилася в медичному закладі добровільно. На протязі лікування вона неодноразово виписувалася з лікарні, в тому числі через онкохворобу. Щодо квартири ОСОБА_17 свідку нічого невідомо. Хто зараз проводить її лікування, свідок також повідомити не може. Головним лікарем є ОСОБА_27 . Щодо відвідування ОСОБА_17 іншими особами йому невідомо.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що працює Генеральним директором Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Лікарнею було у 2008 році направлено повідомлення до прокуратури про порушення житлових прав ОСОБА_17 . Свідку як керівнику лікарні невідомо, яким чином ОСОБА_13 стала опікуном ОСОБА_17 . Її ніколи не бачили у лікарняному закладі, звідки у неї взявся паспорт ОСОБА_17 також невідомо. Лікарня неодноразово зверталася до відповідних органів щодо припинення опіки, проте вказане питання вирішити до цього часу не вдалося. Весь цей час свідок є керівником лікарні. З 2008 року ОСОБА_17 не покидала лікувальний заклад. Психічний стан не погіршувався, погіршився соматичний стан (онкологія). Відвідування хворих не заборонено. За час перебування у закладі ОСОБА_17 ніхто не відвідував. Паспорт повернуто прокуратурою. Діагноз шизофренія (параноідна форма), отримує психотропне лікування. Через недофінансування лікарні родичі хворих докуповують ліки, їжу для годування, одяг, а також це роблять громадяни та громадські організації. ОСОБА_13 будь-якої допомоги ОСОБА_17 не надавала.

Висновок з приводу недієздатності був наданий на підставі судово-психіатричної експертизи, членом експертної комісії свідок не був. Чи було ОСОБА_13 заборонено відвідувати підопічну свідок пояснити не може. Паспорт знаходиться у лікарні. Всі відвідування хворих фіксуються. На годування хворого державою виділяється 16,42 грн. на день, на лікування біля 14 грн.

Разом з тим, інші заявлені стороною обвинувачення свідки не були допитані судом у зв`язку з незабезпеченням їх явки, хоча вони неодноразово викликалися судом для допиту, та у зв`язку з цим в ході розгляду справи прокурор відмовився від їх допиту. При цьому свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_28 надіслали до суду заяви про недоцільність їх допиту через те, що у зв`язку з перебігом значного часу та станом здоров`я вони не зможуть повідомити суду відомості про відомі їм обставини справи.

Судом були також досліджені письмові докази, що надані сторонами кримінального провадження.

Так, 18.01.2008 р. Виконком Жовтневої районної у м. Харкові ради як орган опіки та піклування звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про визнання ОСОБА_17 недієздатною та призначення над нею опікуна в особі ОСОБА_29 (т.4 а.с. 13-14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2008 р. визнано ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено ОСОБА_29 її опікуном (т. 4 а.с. 27-28).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 05.08.2008 р. № 47-17, надано дозвіл ОСОБА_29 на продаж квартири АДРЕСА_5 від імені підопічної ОСОБА_17 та на придбання на її ім`я житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_4 (т. 4 а.с. 92) на підставі заяви ОСОБА_29 від 15.07.2008 р. (т.4. а.с. 93), вказаний матеріал направлений на затвердження виконкому рішенням опікунської ради від 16.07.2008 р. (т.4 а.с. 96-102).

Згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2008 р., ОСОБА_29 , що діє від імені недієздатної підопічної ОСОБА_17 , продала ОСОБА_30 належну ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_5 , житловою площею 26,7 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м, яка належала ОСОБА_17 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2008 р. (після приватизації). Продаж вчинено за 21500 гривень (т.4. а.с. 34).

Згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2008 р., ОСОБА_18 продав ОСОБА_25 належну ОСОБА_18 квартиру АДРЕСА_5 , житловою площею 26,7 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м, яка належала ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2008 р. Продаж вчинено за 60000 гривень (т.4, а.с. 35).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 02.12.2008 р. № 76-6, надано дозвіл ОСОБА_29 на придбання на ім`я ОСОБА_21 житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_6 (матеріали к/п, а.с. 99).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.02.2009 р. ОСОБА_20 продав ОСОБА_29 , яка діяла за недієздатну ОСОБА_17 , належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_6 загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м. Продаж вчинено за 17896 грн (т.4. а.с. 41).

Постановою заступника прокурора Жовтневого району м. Харкова ОСОБА_31 від 07.02.2011 р. порушено кримінальну справу за ст. ст. 166, 167, ч. 2 ст. 367 КК України за фактом злісного невиконання обов`язків по догляду за особою, щодо якої встановлена опіка, та зловживання опікунськими правами ОСОБА_29 , а також службової недбалості, що спричинили тяжкі наслідки, з боку посадових осіб опікунської ради виконкому Жовтневої районної у м. Харкові ради. (т.4 а.с. 5-6).

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова від 16.02.2011 р., ОСОБА_17 нараховується пенсія за інвалідністю 2 групи з 16.06.1986 р. З грудня 2008 р по 30.06.2009 р. пенсія нараховувалась, але не отримувалась ОСОБА_32 , після чого з 1.07.2009 р. її виплата припинена та станом на 15.02.2011 р. не проводиться (т.4. а.с. 88)

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 20.12.2012 р. визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 130 від 10.03.2011 р. «Про розгляд протесту прокурора Жовтневого району м. Харкова» щодо скасування рішення виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Харкові ради від 05 серпня 2008 р. № 47-17 «Про дозвіл ОСОБА_29 на продаж квартири АДРЕСА_5 від імені підопічної ОСОБА_17 , 1955 р.н.» (матеріали к/п, т.2. а.с. 57-60).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 27.05.2015 р., ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , на момент її продажу 06.08.2008 р. становить 240407 гривень (матеріали к/п., т. 2 а.с. 200-210).

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 10234 від 07.02.2018 р., ринкова вартість житлового будинку площею 52,9 кв.м. по АДРЕСА_6 , за технічним станом 05.02.2009 р. в цінах лютого 2018 року складає 23034 грн.; за фактичним станом в цінах лютого 2018 року складає 14258 грн., різниця у вартості будинку за технічним станом 05.02.2009 р. в цінах лютого 2018 року та за фактичним станом в цінах лютого 2018 року складає 8776 грн. (т.3 а.с. 102-123).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.01.2017 р. відмовлено у задоволенні позову Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах ОСОБА_17 до ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_33 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_34 , Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та визнання права власності (т. 1 а.с. 177-180). З тексту рішення вбачається, що підставою для відмови у позові був невірно обраний позивачем спосіб захисту цивільного права.

За змістом ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може грунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Судова колегія, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 191 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

Стороною обвинувачення не надано належних доказів на підтвердження як розміру реально отриманої обвинуваченою від продажу квартири АДРЕСА_7 грошової суми, так і суми реально витрачених коштів на придбання будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_6 , окрім безпосередньо зазначених в тексті відповідних угод.

Досліджені судом письмові докази, показання обвинуваченої, законного представника потерпілої та свідків не містять фактичних даних, які б підтверджували позицію сторони обвинувачення щодо того, що при продажу належної ОСОБА_17 квартири ОСОБА_18 останній сплатив ОСОБА_23 грошову суму в розмірі 46000 доларів США; а також сплати нею ОСОБА_20 при придбанні житлового будинку в с. Стара Покровка коштів в розмірі 3000 доларів США, а також звернення різниці між фактично отриманою та сплаченою сумою на свою користь тобто привласнення коштів, що інкримінується обвинуваченій.

Судом не допитано через незабезпечення явки свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 відповідно покупця квартири та продавця будинку, від допиту яких відмовився прокурор.

Відтак, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_13 в цій частині, а безпосередньо досліджені судом докази, надані сторонами кримінального провадження не є у своїй сукупності достатніми для визнання ОСОБА_13 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України, а відтак, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України вона підлягає виправданню у зв`язку з недоведенням наявності в її діянні складу зазначеного кримінального правопорушення.

Разом з цим винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 167 КК України, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

В судовому засіданні встановлено об`єктивні фактори наявності прямого умислу на зловживання опікунськими правами з боку ОСОБА_13 .

Дії обвинуваченої в інтересах ОСОБА_17 охоплювалися лише вирішенням питань щодо оформлення, продажу належної останній квартири в м. Харкові та придбання іншого житла поза межами м. Харкова на її ім`я.

Показання законного представника потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_26 щодо відсутності будь-якого спілкування між ОСОБА_13 та ОСОБА_17 під час її перебування в лікарняному закладі, ненадання опікуном будь-якої допомоги, заходів піклування та незацікавлення її долею повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими і достовірними, та в сукупності з іншими дослідженим судом доказами, достатніми для визнання ОСОБА_13 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 167 КК України зловживання опікунськими правами, тобто використання опіки з корисливою метою на шкоду підопічній шляхом використання її майна.

При цьому наявність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення корисливої мети повністю підтверджується фактичними обставинами справи, встановленими судом, та тим фактом, що ОСОБА_13 не змогла пояснити суду обставини розпорядження залишком грошових коштів після продажу належної ОСОБА_17 квартири та придбання на її ім`я будинку. При цьому суд бере до уваги показання свідків щодо ненадання з боку опікуна ОСОБА_17 будь-якої матеріальної допомоги на її утримання у медичному закладі, лікування та харчування.

Також судовою колегію взято до уваги і фактичні дані, викладені у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 27.05.2015 р., відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , на момент її продажу 06.08.2008 р. становить 240407 гривень, що є значно більшим, ніж зазначена у договорі купівлі-продажу квартири сума здійснення угоди 21500 гривень, та вочевидь свідчить про формальне зазначення в договорі такої суми та факт реального вчинення купівлі-продажу за більшу суму, проте її розмір, як зазначалося вище, стороною обвинувачення не доведений.

Таким чином, колегія суддів, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 167 КК України, а саме зловживання опікунськими правами, тобто використання опіки з корисливою метою на шкоду підопічній шляхом використання її майна.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , відповідно до вимог ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_13 , відповідно до вимог ст. 67 КК України не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_13 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є нетяжким умисним злочином, обставини скоєння даного злочину, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої, яка не судима, розлучена, офіційно не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей 2011 року народження та 2014 року народження (що вбачається з показань обвинуваченої та змісту раніше постановленого вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2015 р. по даній справі), не є особою з інвалідністю, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, її репутацію, ставлення до скоєного, у зв`язку із чим суд вважає, що міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі у межах санкції ст. 167 КК України, оскільки інші передбачені зазначеною статтею види покарання не можуть бути застосовані до обвинуваченої, зокрема, обмеження волі не може бути застосоване до особи, що має дітей віком до чотирнадцяти років (ст. 61 КК України), виконання ж покарання у вигляді штрафу в разі його призначення може бути ускладнене, оскільки в ході судового розгляду не доведено наявності у ОСОБА_13 джерел доходу.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченої вимог ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують її покарання.

Разом із цим, наявні підстави для звільнення ОСОБА_13 від призначеного покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як встановлено судом, ОСОБА_13 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 167 КК України, у період з 06.08.2008 р. по 05.02.2009 р., відтак на час ухвалення вироку сплинув передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи інформації, ОСОБА_13 раніше не судима, за час судового розгляду нового кримінального правопорушення не вчиняла.

Відтак, перебіг п`ятирічного строку давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст.167 КК України не переривався та сплинув на час ухвалення вироку.

У зв`язку з цим, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_13 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Даних про наявність у кримінальному провадженні речових доказів суду не надано.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої по справі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Водночас з постановленням вироку судова колегія в порядку ст. 174 КПК України вирішує питання про скасування арешту з арештованого в ході досудового розслідування нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_13 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 167 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_13 визнати невинуватою та виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави судові витрати в розмірі 10382 (десяти тисяч трьохсот вісімдесяти двох) гривень.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Харкова від 08.02.2011 р. на квартиру АДРЕСА_5 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року на належні ОСОБА_13 :

5/12 часток приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101;

Ѕ частку приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер нерухомого майна 9026272:

земельну ділянку площею 3,2707 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 , кадастровий нормер :02:001:0241.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченій, захиснику, законному представнику потерпілої право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3