КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладанням на нього обов`язку не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21-00 год. по 07-00 год. наступного дня.
Відповідно до ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, а саме: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора у цьому кримінальному провадженні, слідчого судді, суду; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.
Встановлено строк дії ухвали до 26.04.2021 включно.
Контроль за виконанням ухвали покладено на орган Національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вказувала на те, що 27.02.2021 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.
11.03.2021 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких захисник посилався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, та просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
У запереченнях захисник зазначав про те, що ОСОБА_7 сумлінно виконує покладені на нього оскаржуваною ухвалою обов`язки, добровільно надав слідчому показання з приводу кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, за місцем навчання характеризується позитивно, не має намірів впливати на свідків, оскільки з останніми він не знайомий, а також намірів перешкоджати досудовому розслідуванню або вчинити новий злочин, оскільки розкаюється у вчиненому та співпрацює з органами досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000769 від 26.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Згідно даних протоколу затримання, 26.02.2021 о 12 год. 50 хв. ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
27.02.2021 о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропної речовини, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 309 КК України.
01.03.2021 слідчий СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 27.02.2021, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , в якому просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під ватою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладанням на нього обов`язку не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21-00 год. по 07-00 год. наступного дня, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України строком до 26.04.2021 включно.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При цьому, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки слідчим та прокурором не надано обґрунтованих доказів, які б свідчили про наявність вказаного ризику.
Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, вік підозрюваного, який навчається на 4 курсі коледжу, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи, на які посилається прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги прокурора.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3