Справа № 749/303/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/408/21
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000362 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Прилуки, Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , розлучений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 15.05.2020 року Городянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю,

засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Городнянського районного суду від 15.05.2020 року, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 04 грудня 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його затримання у порядку ст.208 КПК України з 12 листопада 2019 року по 13 листопада 2019 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1570 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , маючи незняті та непогашені судимості за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив тяжкий умисний злочин.

Так, 28 листопада 2019 року, близько 22.00 години, ОСОБА_8 , з метою скоєння крадіжки, проник до житлового будинку ОСОБА_10 , що розташований у АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав чавунну плиту, алюмінієву каструлю ємністю 3 літри, алюмінієву сковороду з ручкою, алюмінієву сковороду, миску з нержавіючої сталі, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 900 грн.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Вказала на недоведеність поза розумним сумнівом винуватості її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Послалась на суперечності у показаннях свідка ОСОБА_11 , зазначивши, що відносно нього встановлено адміністративний нагляд і він перебуває під контролем правоохоронних органів, а тому з метою приховати вчинення саме ним крадіжки майна ОСОБА_10 , він обмовив обвинуваченого. Вказала на упередженість свідка ОСОБА_12 , оскільки він був потерпілим у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України. Крім того, показання свідка ОСОБА_12 не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Також вказала на порушення проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Крім того, послалась на порушення КПК України, допущені під час складання протоколів слідчих експериментів від 19.02.2020 року, 28.02.2020 року та 25.03.2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, де просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування скарги послався на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказав на відсутність доказів вчинення ним крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 . Послався на порушення судом вимог ст.22 КПК України через відмову суду у допиті свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Зазначив, що в основу вироку суду були покладені лише докази сторони обвинувачення. Також вказав на упередженість свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , оскільки вони є у попередньому кримінальному провадженні, як підозрюваний та потерпілий відповідно. Зазначив, що крадіжка була вчинена ОСОБА_19 , який винаймав у нього житло, і викрадені речі, загорнутими у покривалі, саме він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_20 приніс до його будинку. Також послався на допущення слідчим ОСОБА_21 порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування цього кримінального провадження.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу свого захисника, де він просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а не закривати кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили призначити новий розгляд у суді першої інстанції; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та наполягав на тому, що ніякої крадіжки металевих виробів з будинку потерпілої ОСОБА_10 він не скоював. Дану крадіжку вчинив свідок ОСОБА_11 , який обмовив обвинуваченого.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_11 показав, що в листопаді 2019 року, точної дати не пам`ятає, він спільно з ОСОБА_8 перебував в останнього вдома та вживав спиртні напої. Потім обвинувачений відлучився, а коли повернувся то при собі мав клітчасту сумку, всередині якої знаходився металобрухт. Там він бачив чавунну плиту з кільцями та інше начиння. ОСОБА_8 попросив допомогти перенести металеві речі до ОСОБА_22 та здати на металобрухт. Він погодився і вони удвох віднесли металеву плиту та інше кухонне начиння до будинку ОСОБА_13 . Він бачив як вона вийшла з будинку та спілкувалася з ОСОБА_8 . Потім він вийшов і вони спільно з ОСОБА_8 пішли пити горілку.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що близько півтора року тому, у вечірній час, він повертався з роботи додому. Йшов з вулиці Шевченка в м. Сновськ, через провулок Кошового. Проходячи повз одне з господарств, він помітив, як з його території виходив наглядно знайомий чоловік (пізніше він дізнався що його звуть ОСОБА_8 ) та в руках тримав мішок з чимось важким. Даного чоловіка він розгледів, бо неподалік, метрів за 20, горів вуличний ліхтар.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що в кінці листопада 2019 року до неї додому прийшов ОСОБА_8 та запропонував придбати металеву плитку, дві каструлі та дві сковороди. Вона погодилася та заплатила за них 100 грн.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявою потерпілої ОСОБА_10 , в якій остання вказує, що в період часу з 28 по 30 листопада 2019 року, з її будинку по АДРЕСА_2 зникла плита з печі опалювання (т.1, а.к.п.186);

- протоколом огляду місця події від 12.12.2019, згідно якого громадянка ОСОБА_13 добровільно видала працівникам поліції чавунну плиту, чавунні круги з плити в кількості 7 штук, алюмінієву каструлю ємністю 3 л з кришкою, сковороду діаметром 21 см, алюмінієву сковороду діаметром 20 см, посудину з нержавіючої сталі у вигляді миски (т.1, а.к.п.193-194);

- висновком експерта № 370-374/20-24 від 30.01.2020, з якого слідує, що на вторинному ринку України станом на 30.11.2019 вартість чавунної плити розмірами 71х41 см з двома отворами може складати 530 грн., вартість радянської алюмінієвої каструлі ємністю 3 л може складати 100 грн., вартість радянської алюмінієвої сковороди з ручкою діаметром 21 см висотою 6 см може складати 100 грн., вартість радянської алюмінієвої сковороди з ручкою діаметром 21 см висотою 6 см може складати 100 грн., вартість миски з нержавіючої сталі радянського виробництва діаметром 14,5 см, висотою 4,5 см може складати 70 грн. (т.1, а.к.п.200-203);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.02.2020, згідно якого свідок ОСОБА_11 розповів та показав на місці, що в кінці листопада 2019 року у вечірній час вживав алкогольні напої в будинку ОСОБА_8 . Останній відлучався на вулицю а коли повернувся то приніс сумку з металобрухтом. Даний металобрухт вони спільно віднесли до ОСОБА_13 і продали їй. Згодом ОСОБА_8 розповів, що метал який вони здали він викрав з сусіднього господарства по провулку Кошового (т.1, а.к.п.204-205);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 19.02.2020, згідно якого свідок ОСОБА_13 вказала на особу на фотознімку під №2 як на наочно знайомого ОСОБА_23 . Згідно довідки до протоколу впізнання від 19.02.2020 на фотознімку №2 зображений ОСОБА_8 (т.1, а.к.п.206-207);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2020, згідно якого свідок ОСОБА_12 розповів та показав на місці, що в кінці листопада 2019 року, у вечірній час, він повертався додому з роботи та йшов провулком Кошового у м. Сновськ. Проходячи повз один з будинків він помітив, як з території господарства вийшов наочно знайомий ОСОБА_24 , який ніс у сумці щось важке (т.1, а.к.п.209-210),

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 25.03.2020, згідно якого свідок ОСОБА_13 вказала на особу на фотознімку під №2, як на знайомого ОСОБА_11 , який приходив до неї 28.11.2019 разом з ОСОБА_8 . Згідно довідки до протоколу впізнання від 19.02.2020 на фотознімку №2 зображений ОСОБА_11 (т.1, а.к.п.217-218);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.03.2020, згідно якого свідок ОСОБА_13 розповіла та показала на місці, що в кінці листопада 2019 року, у вечірній час, до неї додому прийшли ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . З собою вони принесли чавунну плиту на дві секції, сковороди, каструлю та миску. ОСОБА_8 запропонував їй їх купити, сказавши, що це його власні речі. ОСОБА_27 увесь час стояв окремо та мовчав (т.1, а.к.п.209-210).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на недоведеність «поза розумним сумнівом» винуватості її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є непереконливими, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише намаганням ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки підтверджується, окрім показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , також протоколами проведення слідчого експерименту від 19.02.2020, 28.02.2020, 25.03.2020 за участю даних свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 19.02..2020 та 25.03.2020, в ході проведення яких свідок ОСОБА_13 вказала на фотозображення ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , як на осіб, які здали їй металобрухт 28.11.2019 року, протоколом огляду місця події від 12.12.2019 року в ході проведення якого громадянка ОСОБА_13 добровільно видала працівникам поліції викрадене майно.

Доводи сторони захисту з приводу суперечностей у показаннях свідка ОСОБА_11 , а також наявності підстав вважати, що саме ОСОБА_11 вчинив крадіжку та навмисно обмовляє ОСОБА_8 , є безпідставними.

Неправдивість показань свідка ОСОБА_11 , на чому наполягає сторона захисту, є бажанням обвинуваченого переконати суд в цьому, проте ніяких доказів неправдивості цих показань немає. Даний свідок був допитаний у відкритому судовому засіданні, всі учасники судового розгляду мали можливість поставити йому свої питання, неповноти або неправильності дослідження цих доказів судом допущено не було.

В цілому, такі аргументи сторони захисту не переконали колегію суддів у наявності таких суттєвих обставин, які б були підставою для скасування вироку.

Показання свідка ОСОБА_11 , дані ним у судовому засіданні місцевого суду, є логічними, послідовними, вони узгоджуються із обставинами, які він повідомив під час проведення слідчого експерименту за його участю, а також з іншими матеріалами кримінального провадження.

Є неспроможним і посилання апелянтів на упередженість свідка ОСОБА_12 , оскільки він був потерпілим у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України.

Дійсно, вироком Городнянського районного суду від 15.05.2020 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.

Згідно даного вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні крадіжки автомобіля ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, належного ОСОБА_12 . Дана подія мала місце 11 листопада 2019 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено.

Однак, про те, що транспортний засіб викрав обвинувачений, ОСОБА_12 міг дізнатись лише після оголошення ОСОБА_8 про підозру 04 грудня 2019 року.

Крадіжка майна потерпілої ОСОБА_10 мала місце 28.11.2019 року, тобто до повідомлення йому про підозру в іншому кримінальному провадженні.

Крім того, свідок ОСОБА_12 , а також і інші свідки у цьому кримінальному провадженні, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Під час судового розгляду даного кримінального провадження у місцевому суді, вони були приведені до присяги.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань зазначених свідків, вони є логічними, послідовними і узгоджуються як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні, та всупереч доводам апелянтів підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У той же час, обвинуваченим не було надано жодних доказів, які б спростовували свідчення вказаних осіб і доводили його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Доводи сторони захисту щодо порушення КПК України, допущені під час складання протоколів слідчих експериментів від 19.02.2020, 28.02.2020 та 25.03.2020, не ґрунтуються на закону.

Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів від 19.02.2020, 28.02.2020 та 25.03.2020 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК України, а самі слідчі дії проведені за правилами та в порядку, передбаченими ст.240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю свідків, та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання від них відомостей у ході слідчого експерименту.

А відсутність у протоколі тих даних, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не є в цьому провадженні тим істотним порушенням, яке б мало наслідком недопустимість вказаних протоколів, і не ставить під сумнів їх доказове значення, адже усі відомості зафіксовано із застосуванням аудіо- та відеозапису, який було долучено до протоколів.

Посилання обвинуваченого на порушення судом вимог ст.22 КПК України, через відмову суду у задоволенні його клопотання про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ч.11, ч.12, ч.13 ст.290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження здійснюється в порядку, передбаченому статтями 301 і 314 цього Кодексу.

Згідно з цим правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019, невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст.290 КПК України, після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці зазначає про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом. Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії» від 28.08.1991 року, §§ 66-67).

Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень статті 290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.

На етапі досудового розслідування сторони відповідно до статті 290 КПК України повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні. Однак оцінка належності, достовірності та допустимості кожного із доказів буде здійснюватися судом, який, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні документи (ухвали, постанови, клопотання тощо), що стали підставою для отримання будь-якого з доказів.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Тобто, докази у вигляді показань свідків сторони захисту повинні бути відкриті стороні обвинувачення у порядку, визначеному ст.290 КПК України.

Як слідує з матеріалів цього кримінального провадження, обвинувачений тричі у судових засіданнях заявляв клопотання про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого, роз`яснив йому положення ст.290 КПК України щодо відкриття стороні обвинувачення показань цих свідків та право на повторне звернення із даним клопотанням після виконання вимог ст..290 КПК України.

Однак, враховуючи, що ні обвинуваченим, ні його захисником не були виконані вимоги ст.290 КПК України, судом першої інстанції обґрунтовано ці свідки допитані не були.

Крім того, слід зазначити, що недопит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 не свідчить про неповноту судового розгляду та не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

На переконання колегії суддів, наведеного вище об`єму доказів достатньо для визнання останнього винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно доводять його винуватість.

Доводи обвинуваченого з приводу допущення слідчим ОСОБА_21 порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування цього кримінального провадження, не заслуговує на увагу.

Зокрема, проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Щодо неправильного поводження слідчого з ОСОБА_8 , то останнім ніяких доказів цьому апеляційному суду надано не було. До того ж, у матеріалах кримінального провадження немає і не було ніяких зізнавальних показань ОСОБА_8 , які б можна було оскаржити на підставі неправильного поводження з ним працівників органу досудового розслідування.

А та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені, зокрема у вироку, докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість органу досудового розслідування чи суду.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінального правопорушення; прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КПК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4