ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 Справа №607/13810/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0001552 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні 1 малолітня дитина, безробітного, в силу ст.89 КК України такого, що раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, в обвинуваченого ОСОБА_3 , коли він 22 червня 2014 року близько 12 год. 30 хв. перебував по вул.Залізничній в смт.В.Бірки Тернопільського району Тернопільської області, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, з корисливих мотивів, шляхом ривка, при цьому застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито зірвав із шиї останнього належний йому золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 28 г, вартістю 1 200 грн., після чого із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення втік, чим спричинивнаведеному потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав та показання відмовився надавати на підставі ст.63 Конституції України.

Незважаючи на наведене, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, об`єктивно повністю стверджується доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 22 червня 2014 року близько 12 год. 30 хв. перебував по вул.Залізничній в смт.В.Бірки Тернопільського району Тернопільської області по роботі як працівник правоохоронного органу. У цей час до нього звернувся із претензіями ОСОБА_7 , з яким був ОСОБА_3 та інші. В процесі цього, ОСОБА_7 почав шарпати його, потерпілого, та наносити тілесні ушкодження. Надалі, він, потерпілий, відчув, що обвинувачений ОСОБА_3 почав тягнути своєю рукою його, потерпілого, за шию та, у подальшому, за його, ОСОБА_6 , золотий ланцюжок, якого і зірвав. Ланцюжок впав на землю, на що обвинувачений ОСОБА_3 його підняв та поклав у кишеню свого одягу, сказавши при цьому, що «це на пожертви Майдану»;

-показаннями свідка ОСОБА_8 працівника правоохоронного органу, який пояснив, що знайомий із потерпілим ОСОБА_6 . Так, 22 червня 2014 року у вечірній час, при зустрічі із вказаним потерпілим, останній повідомив, крім іншого, про те, що того ж дня близько 12 год. у нього, при побитті невідомими, було відкрито викрадено золотий ланцюжок;

-показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - працівників правоохоронного органу, які пояснили, що 22 червня 2014 року близько 15-16 год., при спілкуванні із потерпілим ОСОБА_6 , останній повідомив, крім іншого, про те, що того ж дня близько 12 год. у нього, при побитті невідомими, було відкрито викрадено золотий ланцюжок;

-показаннями свідка ОСОБА_11 працівника правоохоронного органу, який пояснив, крім іншого, те, що 22 червня 2014 року у вечірній час був свідком того як ОСОБА_3 повертав працівникам міліції, у тому числі, золотий ланцюжок ОСОБА_6 ;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 червня 2014 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 повідомив працівникам міліції про те, що того дня близько 11 год. 30 хв. невідома особа в смт.В.Бірки Тернопільського району Тернопільської області із застосуванням фізичної сили, спричинивши йому, потерпілому, тілесні ушкодження, відкрито викрала належний йому, ОСОБА_6 , золотий ланцюжок, вагою 28 г;

-протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_6 від25 липня 2014 року, під час якого останній у присутності понятих, відтворив на статистові, крім іншого, й те, як саме 22 червня 2014 року близько 12 год. 30 хв., у нього, коли він перебував по вул.Залізничній в смт.В.Бірки Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 , застосовуючи насильство, відкрито викрав його, ОСОБА_6 , золотий ланцюжок, якого зірвав із шиї останнього;

-протоколом огляду від 25 липня 2014 року, за яким слідчим було оглянуто золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 28 г, довжиною 57 см, на якому один із фрагментів розігнутий.

Зважаючи на вищенаведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України грабіж (відкрите викрадення чужого майна), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, йог вік, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, безробітний, проте по місцю проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, інвалідом 3 групи, має на утриманні 1 малолітню дитину, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить добровільне усунення заподіяної шкоди.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, відсутність обтяжуючих його, особу обвинуваченого, фактичні обставини кримінального провадження, позицію потерпілого, який жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та не настоював на суворій мірі покарання для останнього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у вигляді мінімального терміну позбавлення волі на певний строк, що передбачений санкцією статті обвинувачення, зарахувавши у трок відбування покарання перебування ОСОБА_3 в місці попереднього ув`язнення.

Разом з тим, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», відповідно до ст.2 якого звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.ч. 2-4 ст.408, ст.410, ч.ч. 2-4 ст.411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 цього Закону).

Встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України та не підпадає під перелік осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК країни, ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», до яких амністія не застосовується.

Водночас встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03 березня 2017 року, виданим управлінням персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 .

Таким чином, суд, на основі аналізу вищенаведених обставин, приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» слід звільнити від відбування покарання за даним вироком.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувати у термін відбування покарання строк перебування ОСОБА_3 в місці попереднього ув`язнення, а саме з 23 червня по 05 грудня 2014 року включно.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання за даним вироком.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1