Справа № 739/954/21
Провадження № 1-в/739/38/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2 за участю: прокурора ОСОБА_3 представника УВП №31 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого до довічного позбавленя волі ОСОБА_5 про заміну більш м`яким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотання про заміну більш м`яким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк. Своє клопотання мотивує тим, що вироком Київського обласного суду від 16.02.2001 року засуджений до довічного позбавлення волі. Вказує, що на день звернення з клопотанням відбув 24 роки та 10 місяців довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки.

Звертає увагу суду на те, що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі Петухов проти України №2 (справа № 41216/13) ЄСПЛ рішуче засудив практику довічного засудження, оскільки в України не має реалістичних перспектив звільнення. Також у заяві він зазначає, що ЄСПЛ визнав, що Українське довічне покарання порушує права людини. У зв`язку з чим просить замінити більш м`ягким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в письмовому клопотанні. Адвокат ОСОБА_6 , клопотання засудженого ОСОБА_5 підтримав, просив його задовольнити. Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Представник УВП №31 ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора. Заслухавши пояснення засудженого, враховуючи думку захисника, прокурора та представника УВП №31, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України. Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вироком Київського обласного суду від 16.02.2001 року, засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна і відбуттям покарання в тюрмі суворого режиму. Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 21.02.2002 року вирок Київського обласного суду від 16.02.2001 року відносно ОСОБА_5 змінено.

Перекваліфіковані дії ОСОБА_5 зі ст.. 193 ч. 3 КК України на ч. 3 ст. 357 КК України (в редакції Закону 2001 року) і призначено покарання у вигляді обмеження волі на 1 рік, а на підставі ст. 42 КК України за сукупністю цього злочину та злочинів передбачених ст.ст. 142 ч.2, 93 п.п. «а,г,ж,і» остаточно визначено ОСОБА_5 довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна..

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Призначене вироком Київського обласного суду від 16.02.2001 року відносно ОСОБА_5 з врахуванням змін колегії судів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 21.02.2002 року покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі. При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

Аналізуючи кримінальне процесуальне законодавство України, суд приходить до висновку, що до компетенції суддів місцевих судів, на даний час, розгляд такого роду клопотань, як умовно дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною органічною складовою принципу верховенства, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях європейського суду з прав людини, не віднесений, оскільки вирішення такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким немає. Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які розтлумачені в рішенні Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі «Петухов проти України №2», щодо того, що призначення довічного ув`язнення не відповідає меті реабілітації засуджених і тому його покарання має бути пом`якшене з довічного позбавлення волі на певний строк є необґрунтованим.

Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015. Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_5 . За обставин вищевикладених, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну більш м`ягким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк слід відмовити. Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 87 КК України, ст. 152 КВК України, ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну більш м`ягким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено і оголошено 16 липня 2021 року о 12 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1