КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/3124/21 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2710/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України

У Х В А Л А
27 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міського суду Київської області від 01 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міського суду Київської області від 01 квітня 2021 року у справі № 357/3124/21 та постановити нову ухвалу про накладення арешту на речові докази: об`єкт ремонту горище та дах будівлі № 2/47 (поліклініка), НОМЕР_1 військовий шпиталь, військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , із забороною користування та доступу до них будь-яким особам з метою збереження речових доказів.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки зроблені слідчим суддею не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Апелянт вказує на те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна не взято до уваги, що вказане приміщення горища і дах будівлі №2/47 (поліклініка), НОМЕР_1 військовий шпиталь, військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є матеріальними об`єктами, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містять ознаки зазначені у ст. 98 КПК України, та можуть бути знищені, пошкоджені, перетворені тощо службовими особами військової частини НОМЕР_3 , яка є користувачем та іншими особами.
Також апелянт звертає увагу на те, що викладені у клопотанні прокурора про арешт майна доводи повністю підтверджуються копіями матеріалів кримінального провадження, які додані до нього.
В судове засідання у справі прокурор та представник користувача майна не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю сторони обвинувачення та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим слідством встановлено, що роботи по вказаному договору виконані не в повному обсязі, а саме площа даху будівлі розміром близько 500 м2 не оснащена гідроізоляційною плівкою, на технічному поверсі розміщене будівельне приладдя, рейки будівельні, стиплери, скоби, монтажне освітлення, рулони гідроізоляційної плівки «BADMONSTER» в кількості 9 рулонів.
Крім того, в ході досудового розслідування за участю спеціаліста - інженера з технічного нагляду Департаменту ЖКГ Білоцерківської міської ради ОСОБА_9 , який володіє спеціальними знаннями у сфері ремонту та будівництва, 12.03.2021 проведений огляд об`єкту ремонту - дах будівлі № 2/47 (поліклініка), 762-й військовий шпиталь, військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , яким встановлено невідповідність обсягів виконаних робіт на об`єкті даним, зазначеним в актах приймання виконаних будівельних робіт. При цьому, спеціалістом під час огляду зазначено, що для встановлення повного обсягу фактично виконаних робіт та його співвідношення із тим обсягом робіт, який мав бути виконаний, необхідно отримати проектну документацію на проведення зазначених робіт, яка має містити зазначену інформацію.
В той же час, незважаючи на це Замовником та Підрядником підписані Довідки КБ-2в, що свідчить про прийом Замовником виконаних підрядних робіт, які фактично не відбулись.
З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження вказаного майна та для збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт ремонту - горище та дах будівлі № 2/47 (поліклініка), НОМЕР_1 військовий шпиталь, військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , оскільки вказане майно містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що мають важливе доказове значення для кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому була вислухана думка прокурора, представника користувача майна, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що внесене прокурором клопотання не відповідає вимогам закону, оскільки не містить достатніх відомостей для необхідності такого арешту.
Однак, сам по собі факт наявності постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не є ключовим фактором, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
Крім того, в судовому засіданні прокурором не доведено необхідність задоволення клопотання про накладення арешту, а в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.
На підставі викладеного слідчий суддя встановив, що клопотання прокурора є необґрунтованим, наведені прокурором обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України. З огляду на це слідчий суддя вважав, що підстави накладення арешту відсутні.
Отже, з урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно слід відмовити.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
Відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.
Крім того, жодних об`єктивних підстав вважати, що об`єкт ремонту - горище та дах будівлі № 2/47 (поліклініка), НОМЕР_1 військовий шпиталь, військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні немає.
Посилання прокурора на те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим, з огляду на те, що постанова слідчого від 12.03.2021 року про визнання вище вказаного майна речовими доказами не містить за своїм змістом жодних доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказане свідчить про формальність винесеної постанови.
Іншої мети накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено та слідчим суддею не встановлено.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Отже, клопотання слідчого не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні.
З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міського суду Київської області від 01 квітня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3