Київський апеляційний суд
Категорія: ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 і обвинуваченій ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 квітня 2021 року включно з утриманням її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Цією ж ухвалою обвинуваченій ОСОБА_6 визначений розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на неї обов`язків, у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 688100 (шістсот вісімдесят одну тисячу) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Як зазначено в судовому рішенні, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і на даний час залишається достатньо підстав вважати, що вона, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення. Судом також врахований суспільно небезпечний характер протиправних дій обвинуваченої, тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих злочинів, а також перебування ОСОБА_6 у розшуку під час досудового розслідування.
Крім того, відповідно до положень ст. 178 КПК України, судом враховані дані про особу обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, що остання в місті Києві не проживає, вік та стан її здоров`я, відсутність у розпорядженні суду об`єктивних медичних застережень щодо можливості перебування її під вартою, а також те, що на даний час допит обвинуваченої в повному обсязі не завершений.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, скасувавши щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Так, захисник зазначає, що: обвинувальний акт був вручений тільки захиснику, а ОСОБА_6 не був вручений; основні події відбувались на території Печерського району м. Києва, а тому Святошинський районний суд м. Києва розглядає дане кримінальне провадження з порушенням правил підсудності; матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_6 підозри, що, в своїй сукупності, свідчить про те, що ОСОБА_6 , починаючи з 26 квітня 2019 року, не набула статусу підозрюваної і в подальшому - статусу обвинуваченої, а відтак остання незаконно перебуває під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , вважаючи рішення суду першої інстанції, незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, постановити нову, якою змінити їй вид запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, на домашній арешт.
Обвинувачена вважає, що стороною обвинувачення не наведено жодних аргументованих та обґрунтованих доводів, як не надано будь-яких неспростованих доказів того, що жоден інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить її належну процесуальну поведінку та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Також, на переконання обвинуваченої, як в клопотанні прокурора, так і в ухвалі суду не наведено доводів, якими саме способами та методами, обвинувачена може ухилятися від суду. Зазначає обвинувачена і про те, що після внесення застави, вона фактично не була позбавлена свободи, не перебувала під вартою і в той же час сумлінно виконувала свої процесуальні обов`язки, здала два закордонні паспорти на зберігання, приїжджала на виклики слідчого та прокурора, не переховуючись від суду та слідства.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали судового контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 і обвинуваченій ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 квітня 2021 року включно з утриманням її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор». Цією ж ухвалою обвинуваченій ОСОБА_6 визначений розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на неї обов`язків, у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 688100 (шістсот вісімдесят одну тисячу) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об'єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Приймаючи до уваги стадію розгляду даного кримінального провадження, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, один з яких, відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином,враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих злочинів, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувача може переховуватись від суду та не виконувати його процесуальні рішення, а тому, будь-яких підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та в її інтересах захисника та скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, колегія суддів не вбачає.
Цим спростовуються доводи апеляційних скарг з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи сторони захисту про те, що в порушення приписів ч. 1 ст. 337 КПК України суд першої інстанції проводить судовий розгляд стосовно ОСОБА_6 , якій, на переконання захисника, не вручена підозра та не висунуто обвинувачення, на думку колегії суддів - є необґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Щодо можливості застосування до ОСОБА_6 інших альтернативних заходів, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі останньої, то на думку колегії суддів запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та попередити ризик переховування її від суду у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Разом з тим, дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченої від суду- є запобіжний захід у виді застави, який і застосований судом першої інстанції стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже, дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, що остання в місті Києві не проживає, вік та стан її здоров`я, відсутність об`єктивних медичних застережень щодо можливості перебування її під вартою, суд першої інстанції навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії не вбачається.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а доводи та твердження обвинуваченої та в її інтересах захисника, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на що вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 залишити без змін, а її апеляційну скаргу та захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 квітня 2021 року включно з утриманням її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4