Справа № 216/7287/19
Провадження № 1-кп/216/341/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2021 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 об`єднане кримінальне провадження № 0000579 від 27 березня 2019 року та № 0000912 від 20 травня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 05.02.2015 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за чч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 102 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік;

- 30.06.2015 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, 102 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 03.10.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 8 днів;

- 28.01.2021 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- 23.02.2021 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2019 року приблизно о 19.30 год. ОСОБА_4 знаходився на території пологового будинку АДРЕСА_2 , де розмовляв з візуально знайомим йому ОСОБА_10 і в цей час у нього виник умисел на заволодіння майном останнього. Зловживаючи довірою потерпілого, діючи повторно, переслідуючи корисливу мету, під вигаданим приводом здійснення дзвінка ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_10 належний йому мобільний телефон, заздалегідь не збираючись повертати його власникові, тим самим обманюючи його, після чого ОСОБА_10 передав ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A» вартістю 2 033 грн 33 коп. Заволодівши вказаним мобільним телефоном і скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_4 з місця вчинення злочину з мобільним телефоном потерпілого зник і розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 20 травня 2019 року приблизно о 14.25 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, знаходячись поблизу під`їзду № 3 у будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка з рюкзака малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито викрав мобільний телефон марки «Huawei/Honor 9 lite» моделі «LDD-L31» вартістю 3 766 грн 82 коп., який належав потерпілій ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_4 разом з викраденим телефоном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Разом з тим 12 січня 2020 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , яке виразилось у тому, що ОСОБА_4 рукою наніс одного удару в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , від якого останній упав на землю та з його плеча впала належна йому сумка, в якій знаходились зарядний пристрій «ОРРО» вартістю 243 грн 33 коп. і навушники для мобільного телефону. Далі ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, з землі відкрито викрав належну потерпілому ОСОБА_8 сумку із зазначеним майном потерпілого. Після цього ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 судом не допитувався, оскільки був видалений за ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року з зали засідання на весь час судового розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 330 КПК України у зв`язку з грубим порушенням порядку в судовому засіданні, зухвалою та агресивною поведінкою, погрозами розправою учасникам судового провадження, пошкодженням майна суду та непідкоренням розпорядженням головуючого.

Водночас суд ураховує, що до видалення із зали судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнавав повністю, а проти задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 - категорично заперечував.

При цьому в письмовому клопотанні від 06 квітня 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 просив вибачення за свою поведінку в судовому засіданні та зазначив про повне визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів і щире каяття, у зв`язку з чим просив суд його суворо не карати та залишити покарання, призначене йому попереднім вироком.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що в її неповнолітньої дочки, ОСОБА_11 , яка наразі навчається в 9 класі Центрально-Міського ліцею, був мобільний телефон «Honor» в прозорому пластиковому чохлі з сім-карткою мобільного оператора «Київстар», придбаний нею (потерпілою) пів року тому. Того дня, 20 травня 2019 року приблизно о 14.30 год. їй зателефонувала дочка з мобільного телефону своєї подруги та в сльозах повідомила про викрадення в неї телефону. Вона (потерпіла) одразу викликала поліцію та на такси поїхала на місце події до дочки, яка їй розповіла, що коли вона разом з двома однокласниками йшли з ліцею по вулиці Петра Калнишевського та звернули в двір будинку, до неї ззаду підбіг незнайомий хлопець й вихопив із зовнішньої бокової кишені рюкзака, який знаходився в неї за спиною, її мобільний телефон. Дочка відчула це, обернулась і побачила того хлопця, який витягнув у неї телефон, тому змогла описати та впізнати його за зовнішнім виглядом. Під час викрадення останній нічого не казав, просто вихватив телефон та одразу побіг у двори інших будинків. Викрадений телефон їй не повернули, тому потерпіла просила задовольнити пред`явлений нею ціивільний позов в повному обсязі та призначити обвинуваченому суворе покарання.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що того вечора, 12 січня 2020 року близько 23.00 год., він з мікрорайону «Карнаватка» йшов по вулиці Українській у напрямку вулиці Петра Калнишевського на автобусну зупинку. Біля школи № 28 він випередив чотирьох хлопців, серед яких був і ОСОБА_4 , після чого останні гукнули його зупинитись і хтось з них почав швидко його наздоганяти. Коли він зупинився, до нього підійшов обвинувачений, який був у шкіряних рукавичках, і без будь-яких пояснень вдарив його у лівий бік обличчя (щелепу) кулаком своєї правої руки, після чого він впав на землю разом із сумкою, яка висіла в нього на плечі, і на декілька секунд втратив свідомість. Товариші ОСОБА_4 словесно зупиняли останнього, але активних дій не вживали та просто спотерігали. Коли він (потерпілий) за декілька секунд підвівся на ноги та запитав, що відбувається, обвинувачений уже підняв з землі його сумку, в якій були зарядний пристрій і навушники, та сказав, щоб він йшов звідси в інший від них бік. Після цього ОСОБА_4 з іншими хлопцями пішли, а він попрямував за ними та одночасно викликав поліцію, яка приїхала за 5 хвилин і він вказав їм на ОСОБА_4 . Побачивши працівників поліції, останній викинув його сумку та рукавички, що перед цим були одягнуті на ньому. Всіх учасників цієї події він добре розгледів і запам`ятав. Обвинувачений був у неадекватному стані, трохи божевільний чи психічно збуджений, запаху алкоголю він від нього не чув. Усі викрадені в нього речі (сумку, зарядний пристрій і навушники) йому згодом повернули, тому просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив судовий розгляд провести за його відсутності та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, одночасно повідомивши про відсутність матеріальних претензій до останнього та наміру пред`являти цивільний позов.

За таких обставин суд, заслухавши думку інших учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_11 , у присутності законного представника ОСОБА_7 і психолога ОСОБА_12 , пояснила, що в травні 2019 року в денний час вона з однокласниками поверталась додому з навчання по АДРЕСА_3 . Перед цим вона телефонувала матері, але остання не взяла слухавку, тому вона чекала на її дзвінок і не ховала телефон далеко, а поклала в зовнішню бокову сіткову кишеню свого рюкзака, який був одягнутий за її спиною. У той час, коли вони підішли до під`їзду будинку, в якому мешкає її подруга, вона відчула як хтось витягує її телефон. Повернувшись, вона побачила як незнайомий хлопець тримає в своїх руках її телефон. У той день було сонячно й на останньому була вдягнута кепка, тому добре його обличчя вона не розгляділа. Хлопець глянув на неї, мовчки повернувся та побіг у двори інших будинків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона раніше зустрічалась з ОСОБА_4 , а потерпілий ОСОБА_10 є колишнім хлопцем її сестри. Наприкінці березня 2019 року вони всі разом гуляли парами, зустрівшись біля площі Визволення. Прогулюючись у бік пологового будинку, ОСОБА_4 відійшов з телефоном ОСОБА_10 зателефонувати комусь і загубився разом з телефоном останнього. ОСОБА_4 не тікав з телефоном ОСОБА_10 , а просто пішов зустрітись із знайомим, але телефон потерпілому не повернув. Також свідок ОСОБА_13 (за епізодом з малолітньою ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_7 ) зазначила, що ОСОБА_4 просив її здати до ломбарду мобільний телефон «Honor», оскільки в нього не було паспорта, для чого вони зустрілись біля Центрально-Міського ринку та поїхали до ломбарду. На той час їй не було відомо про те, що вказаний телефон був викрадений, а дізналась про це згодом, коли їй зателефонували працівники поліції.

Допитаний у судовому засіданні (за епізодом з потерпілим ОСОБА_10 ) свідок ОСОБА_14 , який є сусідом і знайомим ОСОБА_4 , пояснив, що в 2019 році останній через відсутність коштів пропонував йому придбати мобільний телефон «Xiaomi» білого кольору. Він купив цей телефон за 400 грн, який спочатку поклав у себе вдома, а згодом віддав племінниці, яка мешкає окремо. Через деякий час від свої сестри він дізнався, що до неї приїздила поліція та вилучила вказаний телефон. ОСОБА_4 не пояснював звідки в нього той телефон і він у нього сам не поцікавився.

Допитаний у судовому засіданні (за епізодом з потерпілим ОСОБА_10 ) свідок ОСОБА_15 пояснив, що він знайомий зі свідком ОСОБА_14 з дитинства та наразі близько двох років зустрічається (перебуває у фактичних шлюбних відносинах) з його сестрою. Близько одного року тому, у 2019 році останній приніс дитині своєї сестри мобільний телефон «Honor»» білого кольору, а звідки той телефон у нього - не повідомив. Зазначений телефон пролежав близько 3-4 місяців, діти грались у ньому без сім-картки, а коли він вставив у телефон свою сім-картку, то за декілька днів (2-3 дні) приїхали працівники поліції та вилучили той мобільний телефон.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, підтвердження потерпілими та свідками фактичних обставин їх вчинення, винуватість ОСОБА_4 також повністю доведена сукупністю таких досліджених у судовому засіданні доказів.

У кримінальному провадженні № 0000579 від 27 березня 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_10 від 26 березня 2019 року (а.к.п. 6);

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 26 березня 2019 року (а.к.п. 7-11);

- протоколом огляду мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A» золотистого кольору, який добровільно видав ОСОБА_15 , від 13 грудня 2019 року (а.к.п. 49);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_14 для впізнання обвинуваченого ОСОБА_4 за фотознімками від 18 грудня 2019 року та довідкою до нього (а.к.п. 56, 57);

- DVD диском з відеозаписом впізнання свідком ОСОБА_14 обвинуваченого ОСОБА_4 (а.к.п. 58);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 20 грудня 2019 року та DVD диском з відповідним відеозаписом (а.к.п. 68, 69);

- постановою про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A» та передачу його на зберігання потерпілому ОСОБА_10 від 21 грудня 2019 року (а.к.п. 73);

- розпискою потерпілого ОСОБА_10 про отримання вказаного вище мобільного телефону на відповідальне зберігання (а.к.п. 74);

- висновком судової товарознавчої експертизи від 20 грудня 2019 року № 34/12.1/1160 про вартість мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A» (а.к.п. 78-80);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_13 для впізнання потерпілого ОСОБА_10 за фотознімками від 24 січня 2020 року та довідкою до нього (а.к.п. 93, 94);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_13 для впізнання обвинуваченого ОСОБА_4 за фотознімками від 24 січня 2020 року та довідкою до нього (а.к.п. 95, 96);

- DVD диском з відеозаписом впізнання свідком ОСОБА_13 потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_4 (а.к.п. 97);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_8 від 12 січня 2020 року (а.к.п. 107);

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 12 січня 2020 року (а.к.п. 108-111);

- висновком КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» від 13 січня 2020 року про перебування ОСОБА_4 у стані акогольного сп`яніння (за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 ) (а.к.п. 115);

- DVD диском з відеозаписом з боді-камер працівників патрульної поліції від 12 січня 2020 року (а.к.п. 122);

- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 для впізнання обвинуваченого ОСОБА_4 за фотознімками від 13 січня 2020 року та довідкою до нього (а.к.п. 126, 127);

- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 речей для впізнання від 13 січня 2020 року та довідкою до нього (а.к.п. 128-129, 130);

- DVD диском з відеозаписом впізнання потерпілим ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_4 та викрадених у нього речей (а.к.п. 131);

- постановою про визнання речовими доказами зарядного пристрою «ОРРО» білого кольору та навушників білого кольору й передачу їх на зберігання потерпілому ОСОБА_8 від 13 січня 2020 року (а.к.п. 132);

- розпискою потерпілого ОСОБА_8 про отримання вказаного вище майна на відповідальне зберігання (а.к.п. 133);

- протоколом огляду вилучених на місці події речей та фототаблицею до нього (а.к.п. 134, 135);

- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 для впізнання осіб, присутніх на місці вчинення злочину стосовно нього, за фотознімками від 29 січня 2020 року та довідкою до нього, за якими потерпілий впізнав брата обвинуваченого - ОСОБА_16 (а.к.п. 138, 139);

- постановою про визнання речовими доказами, зокрема чоловічої сумки «Reform» і передачу її на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , від 13 січня 2020 року (а.к.п. 141);

- розпискою потерпілого ОСОБА_8 про отримання належної йому чоловічої сумки на відповідальне зберігання (а.к.п. 142);

- заявою потерпілого ОСОБА_8 про відмову від проходження судово-медичної експертизи через незначні тілесні ушкодження (а.к.п. 144);

- карткою виїзду швидкої медичної допомоги від 13 січня 2020 року № 32, в якій зафіксовані наявні в потерпілого ОСОБА_8 пошкодження м`яких тканин, зокрема садно на нижній губі та припухлість (а.к.п. 145);

- протоколом затримання ОСОБА_4 о 02.00 год. 13 січня 2020 року після вчинення злочину та огляду місця події (а.к.п. 157-160);

- висновком судової товарознавчої експертизи від 28 січня 2020 року № 19/104-17/1/5/98 про вартість зарядного пристрою та навушників марки «ОРРО» (а.к.п. 195-198);

- заявою ОСОБА_4 на ім`я слідчого про відмову від проведення слідчого експерименту, оскільки він був затриманий на місці злочину (а.к.п. 203);

- протоколом пред`явлення обвинуваченому ОСОБА_4 для впізнання потерпілого ОСОБА_10 за фотознімками від 30 січня 2020 року та довідкою до нього (а.к.п. 205, 206);

- DVD диском з відеозаписом впізнання обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п. 207).

У кримінальному провадженні № 0000912 від 20 травня 2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої ОСОБА_7 від 20 травня 2019 року (а.к.п. 9);

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 20 травня 2019 року (а.к.п. 10-13);

- листом ПТ «Ломбард «ТОП» ОСОБА_17 і Компанія» (а.к.п. 18);

- квитанцією про придбання смартфону марки «Honor 9 Blue lite» вартістю 4 651 грн і фотознімком коробки з-під нього (а.к.п. 22, 23);

- висновком судової товарознавчої експертизи від 10 червня 2019 року № 1873 про вартість мобільного телефону «Huawei/Honor 9 lite» моделі «LDD-L31» (а.к.п. 53-56);

- DVD диском з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Джунглі», розташованого на вул. Петра Калнишевського в м. Кривому Розі (а.к.п. 94);

- DVD диском з відеозаписом з камер відеоспостереження ПТ «Ломбард «ТОП» ОСОБА_17 і Компанія» (а.к.п. 96);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю неповнолітньої ОСОБА_11 від 31 жовтня 2019 року та DVD диском з відповідним відеозаписом (а.к.п. 100, 101);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 21 листопада 2019 року та DVD диском з відповідним відеозаписом (а.к.п. 123, 124);

- протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Джунглі» за участю свідка ОСОБА_11 та DVD диском з відповідним відеозаписом перегляду (а.к.п. 125, 126).

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , визнаються судом належними, допустимими й достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел і в установленому законом порядку, зафіксовані в належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза будь-яким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в межах обвинувачення, підтриманого прокурором.

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 . Ці діяння містять такі склади злочинів:

- за епізодом з потерпілим ОСОБА_10 - ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно;

- за епізодом з малолітньою ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_7 - ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно;

- за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 - ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкціях частин статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 вчинено кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким і тяжким злочинами.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності та відбував покарання у виді позбавлення волі, вчинив новий злочин (за епізодом з потерпілим ОСОБА_10 ) протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, наразі засуджений двома вироками судів за вчинення чотирьох епізодів злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується посередньо, перебував під наглядом лікаря-нарколога в період з липня 2014 року до серпня 2015 року з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками (знятий з обліку через судимість), перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2010 року з приводу органічного емоційно-лабільного розладу, обумовленого ЧМТ у 2008, 2013 роках (аркуші 127-135 кримінального провадження № 0000912, аркуші 208-213 кримінального провадження № 0000579).

Згідно з висновками судово-психіатричного експерта від 14 листопада 2019 року № 222 та від 14 січня 2020 року № № 5, 6 ОСОБА_4 у період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень (26 березня 2019 року, 20 травня 2019 року, 12 січня 2020 року) будь-яким хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів (амфетамін) із синдромом залежності, за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, 12 січня 2020 року знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння (за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 ), за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час будь-яким хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів (амфетамін) із синдромом залежності, на цей час невживання в умовах, які виключають вживання, за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (аркуші 115-122 кримінального провадження № 0000912, аркуші 83-90, 178-185 кримінального провадження № 0000579).

Разом з тим суд ураховує, що завдана потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 майнова шкода відшкодована повністю шляхом повернення працівниками поліції належного їм майна, тому останні матеріальних претензій до обвинуваченого не мають.

Водночас суд бере до уваги, що потерпілій ОСОБА_7 завдана злочином шкода до цього часу не відшкодована, у зв`язку з чим остання звернулась з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, який обвинувачений у судовому засіданні не визнав і заперечував проти його задоволення.

При цьому суд зважає, що факт повернення працівниками поліції належного потерпілим майна не свідчить про щире каяття обвинуваченого, оскільки таке розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину та правдиву розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, глибокі внутрішні переживання й щирий жаль з приводу цього, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління, готовність нести покарання, що може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи, втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності та реальну можливість виправлення цієї особи.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Це насамперед виражається у вчиненні дій, направлених на максимально можливе усунення негативних наслідків скоєного діяння, в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, реальному бажанні виправити наслідки вчиненого.

При цьому сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила злочин, тобто усунення саме винною особою наслідків скоєного кримінального правопорушення внаслідок її щирого каяття. Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 156/549/18 та від 11 червня 2020 року у справі № 507/1644/17).

Однак під час розгляду справи судом не встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_4 наведених вище ознак дійсного прояву щирого каяття, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим, а також намагання останнім виправити наслідки вчиненого та готовність нести ним покарання. Натомість фактичні обставини кримінального провадження та негативна репутація обвинуваченого через обраний ним спосіб життя навпаки свідчать про формальність такого твердження (каяття) та лише намагання останнього уникнути більш суворого покарання.

За таких обставин суд не визнає висловлене обвинуваченим щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання останньому згідно зі ст. 66 КК України.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини (за епізодом з потерпілою ОСОБА_7 ) та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 ).

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення та мотиви, особи потерпілих, обстановку скоєння злочинів та їхні наслідки, кількість епізодів злочинної діяльності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, перед і пост кримінальну поведінку останнього, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність попередніх судимостей, вчинення нового злочину протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком і наявність двох нових вироків за ч. 2 ст. 186 КК (чотири епізоди), відсутність офіційної роботи, родини та утриманців, перебування на цей час на обліку в лікаря-психіатра, наявність певних розладів здоров`я та наркотичну залежність, посередню характеристику за місцем мешкання, часткове відшкодування завданої злочинами шкоди шляхом повернення працівниками поліції двом потерпілим належного їм майна та відсутність в останніх матеріальних претензій до обвинуваченого, не відшкодування ним шкоди за епізодом з малолітньою дитиною та повне не визнання пред`явленого до нього потерпілою цивільного позову, відсутність пом`якшуючих обставин і наявність двох обтяжуючих обставин, а також думки потерпілих щодо призначення необхідного покарання обвинуваченому.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 186 і ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі, визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі чч. 1, 4 ст. 70 КК України та за сукупністю вироків на підставі чч. 1, 4 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України.

Так, вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року, яким останнього також було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, вчинених ним до постановлення попереднього вироку від 28 січня 2021 року, підлягає визначенню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком і невідбутої частини покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року із зарахуванням йому в строк покарання частково відбутого покарання за попереднім вироком.

Крім того, вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, 102 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 вересня 2017 року до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 107 КК України, а 03 жовтня 2017 року - звільнено умовно-достроково на підставі зазначеної ухвали суду з невідбутою частиною покарання - 1 рік 7 місяців 8 днів.

Отже, невідбутий ОСОБА_4 строк покарання за попереднім вироком спливав 11 травня 2019 року, а новий злочин стосовно потерпілого ОСОБА_10 обвинуваченим було вчинено 26 березня 2019 року, тобто протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити за сукупністю вироків на підставі чч. 1, 4 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року.

Разом з тим на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 січня 2020 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

При цьому суд, зважаючи на наведені вище обставини справи, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень статей 69, 75 КК України, оскільки останній вчинив нове кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що унеможливлює застосування ст. 75 КК України. Крім того, під час судового розгляду не встановлено такої сукупності обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчинених ним діянь та ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів та відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і за відсутності постійного законного джерела доходів знову вчинив умисні злочини проти власності, що свідчить про прагнення обвинуваченого одержувати матеріальну вигоду за рахунок вчинення злочинів та підвищену суспільну небезпечність останнього, тому його виправлення й перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру й небезпечності вчинених діянь, відповідатиме тяжкості правопорушень і даним про особу винного, сприятиме необхідному виправленню останнього та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При призначенні вказаного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в якому вона просить стягнути з останнього 3 766 грн 82 коп. на відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пред`явлений нею цивільний позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 (до видалення із зали засідання) цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 не визнавав повністю та заперечував проти його задоволення.

Вирішуючи питання щодо доведеності підстав та розміру заподіяної майнової шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, суд бере до уваги таке.

Під час судового розгляду встановлено, що згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 10 червня 2019 року № 1873 вартість викраденого в малолітньої ОСОБА_11 мобільного телефону марки «Huawei/ Honor 9 lite» становить 3 766 грн 82 коп. (а.к.п. 53-56).

Таким чином, кримінальним правопорушенням стосовно малолітньої ОСОБА_11 - потерпілій ОСОБА_7 було завдано майнової шкоди в розмірі 3 766 грн 82 коп., яка обвинуваченим ОСОБА_4 до цього часу не відшкодована.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди є достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 3 766 грн 82 коп. на відшкодування завданої злочином майнової шкоди.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд враховує таке.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві потерпіла ОСОБА_7 посилається на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 їй було завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яку вона оцінює в 5 000 грн, виходячи з того, що з вини обвинуваченого в неї порушився психоемоційний стан, вона втратила душевний і психічний спокій через негативні психологічні переживання та спогади, страх за здоров`я та життя свої дочки через можливе повторення аналогічних подій стосовно неї, вся її родина перенесла значний емоційний стрес, що в свою чергу вплинуло на звичайний для неї образ життя.

Ураховуючи встановлені в справі обставини за епізодом з малолітньою ОСОБА_11 , суд дійшов висновку, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 дійсно було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з викраденням належного їй майна, вчинення протиправних дій стосовно її малолітньої дочки та вжиттям заходів для поновлення своїх порушених прав.

З огляду на наведене, зважаючи на глибину душевних страждань потерпілої, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди повністю, стягнувши з ОСОБА_4 на її користь 5 000 грн, що буде достатнім і необхідним розміром відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь держави 1 256 грн 08 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів (аркуші 77, 194 кримінального провадження № 0000579).

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але на строк, який не перевищує 60 днів, тобто до 11 червня 2021 року включно, ураховуючи характер вчинених ним діянь та покарання, призначене йому цим вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому таке покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

У строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року з 24 лютого 2021 року до 12 квітня 2021 року.

На підставі чч. 1, 4 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 13 січня 2020 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 січня 2020 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 3 766 (три тисячі сімсот шістдесят шість) грн 82 коп. на відшкодування майнової шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 8 766 (вісім тисяч сімсот шістдесят шість) грн 82 коп.

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A», - вважати повернутим власнику ОСОБА_10 (аркуш 74 кримінального провадження № 0000579);

- чоловічу сумку марки «Reform», зарядний пристрій і навушники марки «ОРРО», - вважати повернутими власнику ОСОБА_8 (аркуші 133, 142 кримінального провадження № 0000579);

- манікюрні ножиці, ручку, запальничку, USB-дріт білого кольору, дріт чорного кольору, 1 презерватив, металеві щипці для нігтів, карту пам`яті «Transcеnd 2GB», корпус від карти пам`яті «ADATA micro SD Adapter», аркуш паперу реклама вхідних дверей, чохол для мобільного телефону «pierre cardin», пластикову картку для сім-карти «Київстар», сім-карту «Київстар», перехідник для сім-картки, договір про надання фінансового кредиту та застави від 03 серпня 2019 року № , специфікацію на ім`я ОСОБА_18 і два чеки, що знаходяться в експертному пакеті № 7208961 та передані на зберігання до камери схову Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області згідно з квитанцією № 0969/20 (а.к.п. 143), - знищити;

- решту доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) грн 08 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але на строк, який не перевищує 60 днів, тобто до 11 червня 2021 року включно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1