Провадження № 11-кп/4808/209/21
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001842 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Краснопілля Краснопільського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

29 липня 2020 року приблизно о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по лівій смузі руху вул. С.Бандери у м. Івано-Франківську у напрямку перехрестя з вул. Ак.Сахарова. В цей час попереду у попутному напрямку, по тій же смузі, рухався автомобіль марки Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 та Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку № 10-Б, водій ОСОБА_10 , наближаючись до переднього автомобіля, зменшував швидкість, а ОСОБА_12 зупинив свій автомобіль, щоб надати перевагу у русі пішоходу ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину зліва направо, відносно напрямку руху транспортних засобів. При наближенні до вказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 . Внаслідок зіткнення водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_10 втратив можливість керування, проїхав вперед та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 .

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР України, а саме: п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

п. 13.1, в якому зазначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки,особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 66 від 21.09.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудного відділу хребта з компресійним переломом тіла 8 грудного хребця з превертебральною гематомою, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент їх спричинення.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційних доводів обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання тільки формально відповідає вимогам закону та є необґрунтованим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є явно несправедливим через суворість. Вважає, що суд першої інстанції тільки зазначив у вироку наявність ряду обставин, що пом`якшують покарання, однак повною мірою не врахував їх при призначенні покарання, і тим самим порушив принципи справедливості та індивідуалізації покарання. Недостатньо враховано судом й висновок досудової доповіді органу пробації від 29 грудня 2020 року, згідно якого його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі та він не становить високої небезпеки для суспільства, позитивну характеристику з місця роботи, а також те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті. Щодо посилання у вироку на те, що він добровільно не відшкодував завдану шкоду, то вказує, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ СК ПЗУ Україна, де указана страхова сума за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю 200000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100000 гривень, розмір франшизи 2000 гривень. Про ДТП ним було належно повідомлено страхову компанію. При цьому представник потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив те, що потерпілий звернувся у страхову компанію із заявою про отримання страхового відшкодування, і після вступу вироку в законну силу це відшкодування було виплачено. Водночас звертає увагу на те, що позбавлення його права керування транспортними засобами, враховуючи вид його діяльності на посаді лікаря хірурга по наданню екстреної хірургічної допомоги хірургічного відділення КНП ІФ ОДКЛ ІФ ОР, може мати вкрай негативні або навіть трагічні наслідки у разі необхідності терміново дістатися до робочого місця для надання екстреної хірургічної допомоги.

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 11.03.2021 року без змін. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні доводи необґрунтованими і такими, що суперечать нормам матеріального права. Зокрема вказує на відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки в результаті вчинення ОСОБА_8 злочину, потерпілому ОСОБА_10 завдано тілесні ушкодження, що викликали тривалий розлад здоров`я. Окрім цього, в результаті ДТП, належний ОСОБА_10 автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень та набув статусу знищеного, бо його ремонт перевищує вартість самого авто. Разом з тим, винуватцем ДТП потерпілому не відшкодовано жодних збитків. Оскільки вирок суду не набрав законної сили через звернення обвинуваченого з апеляційною скаргою, страховою не виплачено жодного відшкодування.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація його дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене судом першої інстанції основне покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення через суворість та заперечує проти призначення йому додаткового покарання.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, працює лікарем, добровільно завдану шкоду не відшкодував, висновок досудової доповіді органу пробації, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України вірно відніс його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання призначено в мінімальних межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання обвинуваченого на таку пом`якшуючу покарання обставину, як добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки її наявність не знайшла свого підтвердження та спростовується поясненнями потерпілого та його представника, наданими як в судовому засіданні, так і в запереченнях до апеляційної скарги, з яких вбачається, що обвинувачений не надавав допомоги у лікуванні потерпілого, а страхове відшкодування не виплачено через звернення обвинуваченого з апеляційною скаргою.

В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про добровільне відшкодування збитків потерпілому під час розгляду справи у суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду ОСОБА_8 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_10 в категоричній формі наполягав на тому, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом є законним та справедливим, оскільки останній протягом досудового та судового розгляду кримінального провадження зневажливо ставився до шкоди, яка заподіяна його здоров`ю та не приймав заходів щодо її відшкодування. Звертав увагу на те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого повністю було пошкоджено належний йому транспортний засіб, який не підлягає відновленню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховуючи позицію потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та свідчать про наявність правових підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений просить не застосовувати щодо нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, посилаючись на те, що його професія лікаря хірурга по наданню екстреної хірургічної допомоги інколи вимагає терміново дістатися до робочого місця для надання такої допомоги.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є особою пенсійного віку, отримує пенсію та продовжує працювати на посаді лікаря хірурга дитячого по наданню екстреної допомоги, що свідчить про те, що його трудова діяльність не пов`язана безпосередньо із водінням транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що вищевказані доводи обвинуваченого є безпідставними, враховуючи, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом не тільки переслідує мету покарання за вчинене правопорушення, а також спрямовано на забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки запобігає вчиненню засудженим та іншими особами аналогічних правопорушень. При цьому, перевіряючи вищевказані доводи апеляції, колегія суддів приймає до уваги, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 знаходиться в безпосередній близькості до місця його роботи.

Згідно пунктів 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ч.1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є обґрунтованим, законним та відповідним обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Скасування додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, буде суперечити та не відповідати інтересам суспільства, а також принципам справедливості, законності та індивідуалізації призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції, призначено в мінімальних межах ч.1 ст.286 КК України, є законним та справедливим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5