Ухвала

26 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 130/1007/18
провадження № 51-1958 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року щодо нього.
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень

у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що цих вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Проте у поданій скарзі не міститься обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених указаною вище статтею,

з огляду на положення статей 404, 412, 413, 414 КПК, а також не вказує, у чому саме полягає незаконність оскаржуваної ухвали враховуючи норми статей 412, 419 КПК.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься до підставдля скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни,

а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення

і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак засуджений у касаційній скарзі просить скасувати вирок суду, залишений

без змін ухвалою апеляційного суду, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому, в порушення зазначених вище норм закону, не зазначає

яке рішення повинен прийняти суд касаційної інстанції щодо ухвали апеляційного суду.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання

про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційні скарги без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційних скарг в установлений строк, вони будуть повернуті.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3