ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 653/661/20
Номер провадження : 11-кп/819/650/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2021 року червня місяця 22 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження внесене до ЄРДР за №0001962 від 21 листопада 2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Громівка, Новотроїцького району, Херсонської області, громадянина України, українця, освіта середня, неодруженого, одна неповнолітня дитина на утриманні, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 23 липня 2019 року вироком Генічеського районного суду Херсонської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, штраф сплачений 05 вересня 2020 року, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався. Після вступу вироку в законну силу направити ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання. Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, виконання якого доручити Генічеському ВП ГУНП України в Херсонській області. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області матеріальну шкоду в розмірі 480 (чотириста вісімдесят) гривень.
За вироком суду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 листопада 2019 року у невстановлений слідством час, з метою реалізації прямого умислу та корисливого мотиву, спрямованого на незаконне збагачення, діючи умисно, незаконно, повторно, прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , через розбите вікно, проник до приміщення, що знаходиться на балансі Головного управління Держпродспоживслужби, звідки таємно, вчинив крадіжку чавунної восьмисекційної батареї МС 140, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав Головному управлінню Держпродспоживслужби матеріальної шкоди, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3773-МТ від 27 січня 2020 року на загальну суму 480 гривень.
На вказаний вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості посилаючись на те що судом при призначенні йому покарання не враховано те, що він має на утриманні дитину, розкаявся у вчиненому, необхідно відшкодовувати матеріальну шкоду та просив призначити йому покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, про не підтримку апеляції, заслухавши судові дебати, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій обґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту скарги убачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові, відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який вину визнав, на обліку у лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, офіційно не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого за скоєння умисного корисливого злочину, знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав визнання вини обвинуваченим, перебування на утриманні однієї неповнолітньої дитини.
Обставин, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, дані про особу обвинуваченого, суд вважав, що ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що такий вид покарання буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Також, судом не встановлено підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки обставини справи та дані про особу винного, який неодноразово був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості погашені, за останній злочин не погашена, висновків не зробив, знов вчинив умисний корисливий злочин повторно, що свідчать про неможливість його виправлення без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі.
Вище зазначене стало підставами для призначення засудженому мінімального покарання згідно із санкцією ч. 3 ст. 185 КК, однак у своїй сукупності ці обставини є недостатніми для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК.

На думку колегії суддів, саме таке покараннявідповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене йому покарання є несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості, не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, п.1 ч. 1 407, 419 КПК України колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)