У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2021 Справа №607/11112/21
провадження № 1-кс/607/3658/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Тернопіль скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих /розшукових/ дій,

встановила:

слідчому судді надійшла скарга ОСОБА_3 , у якій він заявляв ряд вимог.
Щодо частини із них було відмолено у відкритті провадження, про що мною постановлено відповідну ухвалу від 24 червня 2021 року.
Інша частина і є предметом розгляду у даній справі і полягають вони у тому, аби скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області про відмову в задоволенні клопотання від 15 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 003337 від 04 липня 2014 року, скасувати; зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області, уповноваженого на здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 003337 від 04 липня 2014 року, встановити анкетні дані та допитати в статусі свідків осіб, що пересувалися 30 вересня 2020 року на поїзді № 142 ДБ /Маріуполь-Одеса-Головна/ із напрямом руху Запоріжжя-Херсон, що придбали посадочні квитки на місця П14 001, 002, 004, 053, 054. В обґрунтування цієї скарги зазначає, що слідчий безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання захисту.
Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, наведених у скарзі. Додав, що з`ясувати особи свідків можна як шляхом отримання доступу до речей та документів так і оперативно-розшуковими заходами, яких сторона захисту здійснити не спроможна.
Представник ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.
Заслухавши пояснення, розглянувши скаргу, долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до таких висновків:
СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003337 від 04 липня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України. /далі Кримінальне провадження/.
У межах Кримінального провадження ОСОБА_4 , захист якого здійснює адвокат ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 190 КК України.
11 червня 2021 року адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 подав слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області у Кримінальному провадженні клопотання, у якому просив встановити анкетні дані та допитати в статусі свідків осіб, що пересувалися 30 вересня 2020 року на поїзді № 142 ДБ /Маріуполь-Одеса-Головна/ із напрямом руху Запоріжжя-Херсон, що придбали посадочні квитки на місця П14 001, 002, 004, 053, 054

15 червня 2021 року старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 розглянув таке клопотання захисника та відмовив у його задоволенні.
В обґрунтування свого рішення зазначив, що стороною обвинувачення було здійснено запит до АТ «Українська залізниця». У відповіді на нього повідомлено про відмову у наданні відомостей про персональні дані пасажирів поїзда № 142, котрий здійснював свій рейс 30 вересня 2019 року сполученням «Запоріжжя-Херсон», які перебували у вагоні № 14 та мали проїзні документи із посадочними місцями 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, зважаюи на вимоги законодавства України в сфері захисту персональних даних та враховуючи відсутність згоди пасажирів, які їхали мали посадочні місця 001 та 008, на розповсюдження їх персональних даних.
Захист ОСОБА_4 вважає таке рішення слідчого безпідставним, оскільки, отримавши вказану відмову АТ «Українська залізниця» у наданні запитуваної інформації, орган досудового розслідування повинен був звернутись до суду з клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів і, шляхом виконання відповідної ухвали, здобути дані про пасажирів.
Однак, такі твердження скаржника не ґрунтуються на нормах КПК України та суперечать загальним засадам кримінального провадження з наступних міркувань:
Частиною 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих /розшукових/ дій та негласних слідчих /розшукових/ дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих /розшукових/ дій, негласних слідчих /розшукових/ дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих /розшукових/ дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих /розшукових/ дій, негласних слідчих /розшукових/ дій може бути оскаржена слідчому судді.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. /ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України/

Поряд із такими обов`язками сторони обвинувачення існують і права захисту на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів на підтвердження своєї правової позиції.
У комплексі ці фактори забезпечують функціонування одного із принципів кримінального провадження, тобто змагальності. /п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України/
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України він полягає у можливості самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Вимоги, порушені у скарзі, доцільно розділи на дві частини, які хоч і ведуть до однієї мети, однак у чіткій послідовності.
Першою є вимога про встановлення осіб, покази яких захист вважає такими, що мають значення для кримінального провадження, а друга, це їх допит.

У даній справі сторона захисту, який здійснює кваліфікований адвокат, вважає за необхідне здобути інформацію від конкретної юридичної особи /АТ «Українська залізниця»/ про осіб, яких легко можна виокремити з поміж інших, оскільки вони мали обліковані проїзні квитки та перебували на відомих захисту місцях у вагонах.
При цьому із самої скарги, а також пояснень адвоката у судовому засіданні випливає, що він свідомий можливості здобути такі дані шляхом отримання доступу до речей і документів.
При цьому він вважає, що такі дії повинна була зробити сторона обвинувачення.
Також адвокат у судовому засіданні пояснив, що захистом не вживалось жодних дій, для того аби самостійно встановити вказаних осіб.
Вважаю, що такий підхід захисника до здобуття доказів /показів свідків/, шлях до яких лежить через встановлення анкетних даних цих людей, у конкретній справі та за даних обставин створює дисбаланс принципу змагальності, а тому є неприйнятним.
Керуючись процесуальною економією, саме доступ до речей і документів, а не заходи оперативного-розшукового характеру, інші слідчі дії, як зазначив захисник в судовому засіданні, у даному випадку найбільш доцільно застосувати для того аби здобути відомості про осіб, покази яких, на переконання сторони захисту, можуть мати значення для справи.
Згідно із ч. 1 ст. 160 КПК України, із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів можуть звернутись сторони кримінального провадження, якими є як обвинувачення, так із захист.

З огляду на це, очевидним стає той факт, що якщо захист бажає здобути інформацію про тих, чи інших осіб, з метою використати її у подальшому для того, аби ініціювати допит останніх перед слідчим /слідчим суддею/, найбільш доцільно зробити це шляхом подання клопотання про доступ до речей і документів самостійно, а не вимагати зробити це від слідчого.

Цього у даній справі захист не зробив.

Відсутність відомостей про анкетні дані осіб уможливлює задоволення клопотання в частині їх допиту.

З наведеного, керуючись ст.ст. 7, 22, 93, 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
постановила:
відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих /розшукових/ дій.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1