Справа № 756/2917/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/335/2021 Суддя - доповідач в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференцзв`язку) - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001413 від 24.02.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13.12.2018 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 та остаточно ОСОБА_8 визначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, 24 лютого 2020 року, близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. М. Тимошенка, 14-А, в м. Києві, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, викрав із зовнішньої частини кишені пальто потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон загальною вартістю 27 999 грн., чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, визначаючи йому остаточне покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, залишив поза увагою те, що за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 останньому було призначене покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, від відбування якого ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України було звільнено з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Наведене, із урахуванням правового висновку Верховного Суду від 27.03.2018 у провадженні № 51-717км18 щодо правил застосування ч.4 ст.70 КК України, на думку апелянта свідчило про необхідність ухвалення рішення про самостійне виконання вироку від 13.12.2018. Просив вирок змінити, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року виконувати самостійно.В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який вимоги поданої ним апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, захисника, який також підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за обставин, наведених у вироку, не оспорюються сторонами кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України є правильною і учасниками судового провадження не оспорюється. Покарання, призначене ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, передбаченої ч.2 ст. 50 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильне застосування положень ст. 71 КК України, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю кримінальних правопорушень чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися часом постановлення попереднього вироку.

Якщо кримінальне правопорушення, за яке засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю кримінальних правопорушень); якщо кримінальне правопорушення, за яке засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 13.12.2018 року засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, а дане кримінальне правопорушення він вчинив 24.02.2020 року, тобто після поставлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018р., а тому суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, обгрунтовано застосував правила, передбачені ст. 71 КК України, оскільки дане кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення попереднього вироку.

Враховуючи викладене, доводи обвинуваченого щодо необхідності призначення йому покарання за даним вироком та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 на підставі ч.4 ст.70 КК України із ухваленням рішення щодо самостійного виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року є безпідставними і такими, що не грунтуються на вимогах закону і матеріалах справи.

Разом з тим, визначаючи строк остаточного покарання, призначеного ОСОБА_8 за правилами ч.1 ст. 71 КК України (за сукупністю вироків) у виді позбавлення волі строком на п`ять років та застосовуючи принцип часткового складання покарань суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч.4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018р. ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України було також призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Таким чином, при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків та застосовуючи принцип часткового складання покарань суд першої інстанції припустився помилки. Однак колегія суддів позбавлена можливості виправити вказану помилку, оскільки в цьому випадку вийде за межі апеляційних вимог та цим буде погіршено становище обвинуваченого, що суперечить положенням ч.2 ст.404 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4