Провадження № 1-кп/643/394/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0004250 року від 02.08.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 22.09.2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 9 місяців 15 днів позбавлення волі, звільнений 22.09.2009 року по відбуттю строку покарання; 24.12.2010 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки; 03.04.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2014 року звільнений від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»; 25.12.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно вказаного вироку звільнений від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»; 21.07.2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
В судовому засіданні 28.04.2021 прокурором заявлено письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на 60 днів.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років та яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений не працює, законних джерел отримання заробітку не має, раніше судимий. Таким чином, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати наявними ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений з урахуванням суворості покарання, що передбачене за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також чинити тиск на потерпілих та ряд свідків у даному кримінальному провадженні та іншим чином спонукати їх до відмови від показань або їх зміни по даному кримінальному провадженню. Ризики, передбачені КПК України, на теперішній час не зменшились.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання прокурора та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно нього. Так, ОСОБА_4 зазначив, що згодний з клопотанням прокурора.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого.
Потерпілі в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд керується наступним.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2019 року, відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час обрання вказаного запобіжного заходу слідчим суддею було надано оцінку відповідним доказам на предмет наявності обґрунтованої підозри. Крім того, слідчим суддею зроблений висновок щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
ОСОБА_4 обвинувачується в тому числі у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Як вбачається з даних обвинувального акту та вимоги про судимість, після засудження ОСОБА_4 згідно вироку суду від 21.07.2016 року, щодо нього до судів направлено 8 обвинувальних актів, в тому числі щодо злочинів, які згідно даних вимоги про судимість вчинені в період іспитового строку.
Ухвала суду від 24.10.2019 року про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою була оскаржена захисником в апеляційному порядку. Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24.10.2019 року щодо продовження строків тримання ОСОБА_4 під вартою залишено без змін.
Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено. Так, судом допитано потерпілу, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Інші свідки не допитані, письмові докази не досліджувались.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.
У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.
За таких обставин, враховуючи позицію сторони захисту, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, на даній стадії судового провадження суд вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 години 25 червня 2021 року.
Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 , що він має право оскаржити в апеляційному порядку дану ухвалу в частині продовження строку тримання його під вартою.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Також, у судовому засіданні 28.04.20.2021 захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було заявлене клопотання про витребування з Медичної частини № 27 Філії у Харківській та Луганській областях Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» інформації про звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою.
Обвинувачений ОСОБА_4 в у судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Суд, заслухавши пояснення захисника, обвинуваченого та прокурора, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, до яких в тому числі відноситься обвинувачений.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 206 КПК України, яка має назву «Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини», кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України» зазначено, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Суд допускає, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й в найкращих громадських медичних закладах. Проте держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI); див. також "Хуртадо проти Швейцарії" (Hurtado v. Switzerland), рішення від 28 січня 1994 року, Серія A, N 280-A).

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене вище та керуючись принципом верховенства права і практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на отримання медичної допомоги, суд вважає за необхідне витребувати з Медичної частини № 27 Філії у Харківській та Луганській областях Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» інформацію про звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою та інформації щодо наданої йому медичної допомоги за період з 02.08.2019 року по теперішній час, з метою визначення стану здоров`я останнього.

Керуючись ст. 2, 8, 9, 34, 49, 183, 206, 314, 315, 331, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 годин 25 червня 2021 року.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про витребування інформації задовольнити.
Витребувати з Медичної частини № 27 Філії у Харківській та Луганській областях Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» інформацію про звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою та інформацію щодо наданої йому медичної допомоги за період з 02.08.2019 року по теперішній час.
Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 05.05.2021 року о 13-10 год

Суддя ОСОБА_1