Справа 556/671/21
Номер провадження 1-в/556/75/2021
У Х В А Л А
Іменем України

12.05.2021 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» - ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, в режимі відеоконференції, клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Рівне, житель АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, одруженого, освіта середня, раніше судимого:
- 02.12.2016 року Рівненським міським судом за ч.1 ст.185 КК України - до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
- 24.04.2017 р. Рівненським міським судом за ч.3 ст.185, ст.ст. 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Засудженого 27.02.2018 р. Рівненським міським судом за ч.2 ст. 186, ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 24.04.2017 року.
Рішенням Міжрегіональної комісії ЗМУ з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, (протокол № 09/1.37 від 27.07.2018 ) визначено засудженому для відбування покарання виправну колонію середнього рівня безпеки для чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі.
Рішенням Міжрегіональної комісії ЗМУ щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань (протокол № 12/70 від 10.11.2020 р.) ОСОБА_5 переведено для подальшого відбування покарання із державної установи «Цуманська виправна колонія ( № 84 ) » до державної установи « Полицька виправна колонія (№76) ».

В С Т А НО В И В :

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 . В обґрунтування заяви вказувала, що відносно засудженого настав передбачений законом строк для застосування пільги, згідно ст.81 КК України, останній довів своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник підтримали заяву, просили застосувати відносно нього положення ст.81 КК України та умовно-достроково звільнити з місць позбавлення волі, оскільки своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення, також просять врахувати сімейні обставини засудженого, що в нього є неповнолітній син, який проживає з матір"ю засудженого - ОСОБА_7 , оскільки його дружина перебуває за кордоном на заробітках. Мати засудженого хворіє.

ОСОБА_5 вину у скоєному злочині визнає, розкаюється у вчиненому, міру покарання рахує справедливою. Був не згідний з кваліфікацією злочину. Працювати хотів, однак його адміністрації колоній не працевлаштовували і він пішов вчитися на слюсара.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання захисника засудженого з тих підстав, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, оскільки не працевлаштований, комісією ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» по розгляду матеріалів про умовно- дострокове звільнення засудженого, у застосуванні положень ст. 81 КК України відмовлено.
Представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» заперечив проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 . Вважає, що засуджений не довів своє виправлення, посередньо характеризується, не працевлаштований. Раніше допустив чотири порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Всі стягнення погашені в установленому законом порядку. При розгляді питання про умовно - дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України адміністративною комісією установи було відмовлено, оскільки засуджений не довів своє виправлення. А тому в задоволенні клопотання засудженого просив відмовити. Доказів у підтвердження того, що засуджений не виявляв бажання працювати, адміністрація колонії надати не може.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, в тому числі особову справу засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 27.02.2018 р. Рівненським міським судом за ч.2 ст. 186, ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 24.04.2017 року..

Початок строку покарання рахується з 19.07.2018 року, кінець строку покарання 19.08.2022 року.
Станом на 09.04.2021 року засуджений відбув 2/3 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України.
Як зазначено в характеристиці на ОСОБА_5 від 12.04.2021 року, засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 19.07.2018 року.
Під час тримання у державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» порушень
вимог режиму тримання не допускав, заходи заохочення не застосовувалися.
За період відбування кримінального покарання в державній установі «Цуманська
виправна колонія (№84)» допустив 4 порушення встановленого порядку відбування
покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку, мав одне заохочення. Характеризується посередньо.
З 12.11.2020 року відбуває міру кримінального покарання в державній установі
«Полицька виправна колонія (№76)». За час відбування покарання характеризується
посередньо. Стягнень не має, заходи заохочення не застосовувалися.
У взаємовідносинах з персоналом установи тактовний, однак поводить себе так з метою отримання поблажливого ставлення до себе.
На виробництві установи не працевлаштований відповідно до ч.1 ст.118 КВК
України, оскільки не виявляє бажання працювати у місцях і на роботах, визначених адміністрацією установи.
Позову за виконавчими листами не має.
Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених з напрямком «Професія», навчається на слюсара.
Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, отримує від них посилки, побаченнями не користується.
За рисами характеру: спокійний, у ставленні до засуджених: не конфліктний; у
ставленні до себе: не вимогливий; за вольовими якостями: не цілеспрямований
Намагається дотримуватись правил особистої гігієни та санітарії.
Намагається виконувати роботи із самообслуговування та не має сформованих навичок для їх постійного та самостійного виконання.
На профілактичних обліках в установі не перебуває.
Також в матеріалах особової справи міститься заява засудженого від 13.08.2018 року
на ім`я начальника ДУ «Цуманська ВК №84» про зарахування учасником програми
диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямками «Духовне
відродження», «Правова просвіта» та «Фізкультура і спорт», що підтверджує його участь у виховних заходах.
Згідно довідки по особовій справі про заохочення та стягнення відносно засудженого ОСОБА_5 , останній допустив 4 порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Має одне заохочення.
Із витягу з протоколу № 11 від 12.04.2021 року встановлено, що на засіданні спостережної комісії ухвалено відмовити ОСОБА_5 в застосуванні ст. 81 КК України, так як засуджений не довів своє виправлення.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений на даний час не працевлаштований, працездатний, характеризується посередньо.
В матеріалах особової справи засудженого наявна заява ОСОБА_5 до в.о. начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про надання дозволу на працевлаштування на виробництві установи згідно п.1 ст.118 КВК України. З порядком виконання робіт, умовами та оплатою праці ознайомлений і згідний.
Однак в матеріалах справи відсутні підтвердження про причини непрацевлаштування ОСОБА_5 і що засуджений не виявляв бажання працювати, відмовлявся.
Як зазначено в ч.1 ст.118 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.
Однак у судовому засіданні представник адміністрації колонії не зміг довести того факту, що засуджений ОСОБА_5 не виявляв бажання працювати, відсутні такі докази і в особовій справі засудженого.
ОСОБА_5 є батьком неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 .
Згідно епікризу №1647, ОСОБА_7 , яка є матір"ю засудженого, знаходилася на станціонарному лікуванні в КНП "ЦМЛ" РМР у відділенні перепрофільваному для лікування хворих на Covid -19 з 26.04.2021 р. по 07.05.2021 р., на даний час лікується вдома.
Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.ст.81, 82 КК України є:

-ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

-участь у суспільно-корисній праці;

-участь у виховних заходах;

-участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

-участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

-участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

-поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

-прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

-визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

-підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Як зазначено в п.п.2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, тощо.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. Крім цього, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.
Враховуючи дані обставини та досліджені в судовому засіданні докази, які свідчать, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання змінив свою поведінку на краще, виявляв бажання працювати, що стверджується наявною в матеріалах особової справи заявою про працевлаштування та участю у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених з напрямком «Професія», участь у професійно-технічному навчанні, у виховних заходах, що беззаперечно свідчить про його виправлення. При цьому, він хоча і мав стягнення, однак вони на даний час погашені. Засуджений в судовому засіданні вину визнав, розкаявся у вчиненому злочині, підтримує соціально-корисні зв"язки, висловлює позитивні наміри на життя після звільнення, хоче виховувати неповнолітнього сина, допомагати хворій матері, працювати. Заборгованості за виконавчими листами не має. А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, останній виявляв бажання працювати, однак не був працевлаштований адміністрацією колонії, довів своє виправлення. Враховуючи вище наведене,клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_5 слід задовольнити.

Керуючись ст.81 КК України, ст. ст. 392,538, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 умовно-достроково звільнити з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 7 днів.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 7 діб через Володимирецький районний суд Рівненської області з моменту проголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1