Провадження № 11-кп/4820/423/21
Справа № 683/3274/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : запобіжний захід Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора, та строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено у вигляді тримання під вартою по 16 червня 2021 року, включно. У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, який за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. У справі не з`ясовані всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: знаходячись на волі обвинувачений, може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки офіційно не працевлаштований, раніше судимий та без будь-яких джерел доходу, а тому суд першої інстанції вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням обов`язків. Вказує, що свідки, які мали надавати пояснення у даному кримінальному провадженні, судом допитані, з їх слів, він характеризується задовільно, претензій вони не мають. Звертає увагу, що має на утриманні малолітню дитину та дружину, постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, є учасником бойових дій та має нагороди. Крім того стверджує, що добровільно зізнався у вчиненому кримінальному правопорушенні та надавав допомогу в ході досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Із клопотання прокурора слідує, що 01 листопада 2020 року близько 22 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та можливі наслідки, умисно, з прикладанням сили, наніс не менше десяти ударів кулаками рук в область обличчя та не менше трьох ударів ногами в область грудної клітини ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, субдоральних гематом в лобній-тімяній ділянці справа, в потиличній ділянці зліва, в потиличній ділянці справа, субарахноїдального крововиливу по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку, з точками прикладання - крововиливами під м`якими тканинами голови правій лобно-тім`яній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, забійних поверхневих ран в ділянці зовнішнього кута правої очниці, в лівій надочній ділянці, садна в лобно-тімяній ділянці голови зліва, в ділянці спинки носа, з крововиливом навколо, перелому кісток носа, крововиливів в лобній ділянці голови справа, в навколо очній ділянці справа, в навколо очній ділянці зліва, в ділянці правої щоки, в ділянці верхньої губи посередині, в ділянці лівої щоки, в ділянці підборіддя зліва, які згідно висновку експерта №68 від 09.12.2020 відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та закритої травми грудної клітини, прямі переломи 2,3,4,5,6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 8-го ребра зліва по середньо-підмишечній лінії, крововиливу в проекції 8-го ребра по середньо-підмишечній лінії, які згідно висновку експерта №68 від 09.12.2020 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що в причинному зв`язку з настанням смерті знаходяться опосередковано.
Своїми діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.
Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , що свідчить про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема: переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, останній, підозрюється у вчиненні умисного насильницького злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого чинним КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 10 років, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, має слабкі соціальні зв`язки, які б забезпечили його належну поведінку, а тому має реальну можливість залишити межі Старокостянтинівського району та продовжувати скоювати інші кримінальні правопорушення.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний обвинувачений ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. У справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами. Крім того об`єктивно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, не працевлаштований, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку, а відтак відсутні підстави для зміни йому запобіжного заходу на інший, більш м`який.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність виписаних в ухвалі суду ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням обов`язків, не знайшли свого підтвердження, під час її розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.
При цьому, наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 малолітньої дитини та дружини, постійного місця проживання, за яким, останній, характеризується задовільно, а також те, що він є учасником бойових дій та має нагороди, на які вказує обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він визнав пред`явлену йому підозру, під час досудового розслідування, надавав послідовні показання, сприяв, як у розслідуванні кримінального провадження, так і сприяє суду, самі по собі, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Посилання апеляційної скарги на те, що всі свідки вже надали показання, не виключає можливостей, що обвинувачений ОСОБА_7 зможе чинити тиск на них, з метою зміни, останніми, своїх показань. Тим більше, що судом приймаються до уваги виключно ті показання свідків, які будуть отримані під час судового розгляду.
Згідно ч. 3 п. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4