КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
04березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
В С ТА Н О В И Л А
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2021 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , строком на 60 днів, до 11 березня 2021 року включно.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2021 скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_5 зазначає, що свідки у кримінальному провадженні вже допитані, тому він не зможе здійснювати на них тиск. Крім цього апелянт зазначає що він має на утриманні хвору матір, та перебуваючи під вартою не має змоги належним чином доглядати її.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, яке надійшло з Печерського районного суду м. Києва разом з апеляційною скаргою обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів керується наступним.
Сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про участь в судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги сторони захисту.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 березня 2021 року включно.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, стан його здоров?я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув?язнення. Також суд першої інстанції зазначив, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, який раніше судимий, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, зважаючи на наступне.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Беручи до уваги конкретні обставини справи, ту обставину, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не перестали існувати. Також суд взяв до уваги, що тримання під вартою є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів обвинуваченого про те що він не може впливати на свідків, оскільки вони вже допитані у кримінальному провадженні та тиск на свідків є кримінально-караним діянням. Суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, та, оскільки ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, то кримінальна відповідальність за вчинене діяння не є для нього фактором, що виключає вчинення ним вказаного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги стосовно застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання, оскільки у нього на утриманні перебуває хвора мати, за якою він не може належним чином здійснювати догляд перебуваючи під вартою, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України", зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої
свободи. Отже, враховуючи обставини вчинення правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 , суспільний інтерес у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинувачених.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання, як про те просить апелянт, колегія суддів, з огляду на вищевикладені мотиви, також не вбачає.
За таких обставин, оскільки доводи поданої апеляційної скарги в ході їх розгляду в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 177, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2021 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_5 до 11.03.2021 включно, ? залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3