КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/4508/19 Провадження № 11-кп/824/1998/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000558 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України закрити.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк на два роки та покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покладено на Шевченківський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Київ та Київській області.
Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року.
Вироком також вирішене питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Апелянт вказує, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_7 наявний склад інкримінованого йому злочину, а саме вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї, в той же час, як зазначає захисник, дії ОСОБА_7 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП.
Захисник звертає увагу на показання ОСОБА_7 , який вину свою не визнає та показав, що в той день він поїхав перевірити глушник, силу звуку та зупинившись у тупику, який здався йому досить тихим місцем, висунув у вікно карабін та здійснив один постріл холостим патроном вгору. При цьому обвинувачений перш ніж зробити постріл переконався, що навколо нікого немає. Коли ОСОБА_7 хотів від`їжджати, позаду під`їхала машина в якій були дві жінки, він їм сказав що є сусідом та вибачився. При цьому він був без зброї, діалог між ними був без грубості та тривав близько двох хвилин. ОСОБА_7 зазначив, що він нікого не хотів налякати.
Апелянт зазначає, що така версія обвинуваченого підтверджується також іншими доказами, а саме показаннями свідків та потерпілої, матеріалами відеозаписів з камер спостереження, іншими доказами.
Так, допитана потерпіла ОСОБА_10 показала, що у той день вона, перебуваючи в будинку побачила ствол зброї, який був висунутий з вікна автомобіля, забрала дітей з вулиці, після чого почула один постріл. Вона зателефонувала власнику будинку, викликала поліцію, оскільки перелякалась. Обвинуваченого не бачила, як він себе поводив не знає, інших людей вона не бачила. На запитання суду та учасників процесу потерпіла пояснила, що особисто пострілів не чула, про те, що постріли було здійснено в бік будинку, їй стало відомо від сестри ОСОБА_11 .
Захисник вказує, що допитана свідок ОСОБА_11 показала, що того дня вона з сестрою ОСОБА_12 повернулись з магазину до будинку та побачили автомобіль БМВ, який заважав заїхати. Вона ввімкнула лівий показник повороту, в цей час з автомобіля БМВ вийшов та підійшов до них обвинувачений, сказав що він їх сусід. Потім він відійшов та знову повернувся, тримаючи в руках магазин від зброї, та запитав чи їм страшно. На запитання суду, чи була якась агресія, свідок відповіла, що не було, але була налякана.
Апелянт також звертає увагу на показання свідка ОСОБА_12 , яка надала аналогічні показання та підтвердила, що обвинувачений підходив до їх автомобіля, та сказав що він їх сусід і зараз поїде. На запитання, чи була агресія, нецензурна лайка, свідок відповіла, що все було спокійно, і він ніби вибачився. Обвинуваченого вона раніше не знала.
Також, як зазначає захисник, свідок ОСОБА_13 показав, що у той день коли сів до обвинуваченого в автомобіль, останній повідомив, що купив глушник та хотів його перевірити, зарядив карабін холостим патроном та вони разом поїхали подалі. Коли після пострілу під`їхала машина, то ОСОБА_7 виходив з машини, напевно, вибачатися.
Крім того, апелянт вказує на те, що із відеозапису слідчого експерименту вбачається, що свідок ОСОБА_12 підтверджує, що обвинувачений підійшов, сказав, що помилився адресою і зараз поїде.
Захисник вважає, що цими та іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема, відеозаписом з місця події, була підтверджена версія обвинуваченого.
Також апелянт звертає увагу на те, що на відеозаписі з місця події видно, як з вікна автомобіля було здійснено лише один постріл вертикально, а після того як під`їхав інший автомобіль, обвинувачений до нього підходив, однак жести, якими він спілкувався зі свідками, є жестами вибачення. При цьому, як зазначає захисник, нецензурної лайки на відео не зафіксовано та свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стверджували, що дійсно, ніякої агресії не було, а з обвинуваченим вони не були знайомі.
Апелянт зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного вироку суд залишив поза увагою постанову Пленуму Верховного Суду № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 288/1158/16-к.
Захисник підсумовує, що обвинувачений з потерпілою та свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знайомий не був. Під час наведених подій ОСОБА_7 мав на меті перевірити глушник до карабіну, для чого вибрав безлюдне та тихе місце, а коли постріл почули люди та до його автомобіля під`їхала машина зі свідками, то він вибачився, сказав, що помилився, та зараз поїде. При цьому агресії, явної зневаги, нахабного поводження, буйства, бешкетування, насильства, знищення чи пошкодження майна, тривалого порушення спокою громадян, брутальної зневаги чи непристойності, зверхності над іншими, ворожого ставлення до оточуючих у діях обвинуваченого не було, більше того обвинувачений показав, що якби навколо були люди, він би не вчиняв пострілу. Таким чином, вважає апелянт, умислу на порушення громадського порядку у обвинуваченого не було, в той час як хуліганство є злочином з прямим умислом та з обов`язковою наявністю мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2019 року, близько 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись в салоні автомобіля BMW 3181, з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 його дружині ОСОБА_14 , та який перебував в громадському місці, а саме поряд з будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , з підстав явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка проявлялась в зневажливому ставленні до громадян, сидячи на водійському місці вищевказаного авто дістав мисливський нарізний карабін «Remington 700 № НОМЕР_3 », який він заздалегідь взяв з собою, направив ствол вгору в напрямку будинку АДРЕСА_2 та здійснив один постріл.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_7 виразились в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно-корисної діяльності і побуту людей, яка проявилась шляхом безпідставного застосування останнім вогнепальної зброї.
Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_15 виразилась у відкрито виражених діях, які були очевидні для нього та інших осіб, нехтуючи громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.
Особлива зухвалість в діях ОСОБА_15 виразилась у здійсненні ним пострілу з вогнепальної зброї, що становило загрозу небезпеці оточуючих людей та супроводжувалось особливою нахабністю.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами апеляційної скарги, уточненими під час апеляційного розгляду провадження, захисник просить скасувати обвинувальний вирок, ухвалений щодо ОСОБА_7 та закрити провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Захисник вважає, що наявні в матеріалах докази, досліджені судом, свідчать про вчинення обвинуваченим адміністративного правопорушення, проте суд дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_7 , здійснивши постріл з вогнепальної зброї поряд з житловими будинками, порушив громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю.
Отже, захисник фактично вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а досліджені ним докази невірно оцінені як такі, що підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
З огляду на це суд апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 23 КПК України повинен безпосередньо дослідити докази, які, як вважає апелянт, невірно оцінені судом, та у разі необхідності дати їм іншу оцінку.
Без дослідження доказів апеляційний суд позбавлений можливості закрити провадження у справі за відсутності складу кримінального правопорушення.
Такий висновок колегії суддів узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у судових рішеннях у справах № 382/1058/15-к від 19 березня 2019 року, № 301/2285/16-к від 16 січня 2020 року, № 481/227/18 від 24 листопада 2020 року.
Однак під час апеляційного перегляду справи стороною захисту клопотання про дослідження доказів не заявлялось. Колегією суддів були роз`яснені положення закону щодо безпосереднього дослідження доказів та на пряме запитання, чи бажає сторона захисту заявити клопотання про дослідження доказів з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, захисником було повідомлено, що таке клопотання заявлятися не буде.
В той же час, відповідно до принципу диспозитивності, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Наведений принцип викладений також у ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції у передбачених цією нормою закону випадках може та повинен дослідити обставини та докази. Проте таке дослідження відбувається за клопотанням учасників кримінального провадження.
З огляду на позицію сторони захисту колегія суддів позбавлена можливості перевірити обґрунтованість апеляційної скарги шляхом повторного дослідження доказів, а тому погоджується з висновком суду про доведеність вчинення ОСОБА_7 злісного хуліганства з особливою зухвалістю.
Відповідно до вироку, в ньому суд навів докази, досліджені під час судового розгляду, дав їм відповідну оцінку, та посилаючись на норми матеріального права, практику Верховного Суду, навів належні та достатні мотиви та підстави ухвалення обвинувального вироку. Відповідно до журналу судового засідання та тексту оскаржуваного рішення, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції.
Так, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував того, що здійснив один постріл з карабіна поряд з житловими будинками, в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка бачила на моніторі з камери відеоспостереження як обвинувачений, під`їхавши, через опущене вікно автомобіля здійснив постріл в бік будинку, в якому перебувала вона разом з дітьми, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , письмовими доказами, наведеними у вироку, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого свідчать про грубе порушення ним громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю з мотивів явної неповаги до суспільства та кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 296 КК України. Колегія суддів погоджується з таким рішенням та вважає його законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі із одночасним звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4