Номер провадження: 11-сс/813/340/21
Номер справи місцевого суду: 522/1090/21 1-кс/522/881/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000137 від 17.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України,-

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000137 від 17.11.2020 року та накладено арешт на речі, що були вилучені під час обшуку в транспортному засобі автомобілі Volkswagen Golf номер шасі НОМЕР_1 , Д/Н НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в іноземній валюті 100 доларів США КВ 3217070 ІВ; грошові кошти в національній валюті 200 гривень ТЄ2604823, 50 гривень одна купюра СА1441417, 20 гривень одна купюра СЗ 78445448, 10 гривень одна купюра ЩЖ 3004825, 5 гривень в кількості 1 штука ЮЄ 78484, 1 гривня в кількості 1 штука УЗ4190749.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна і зобов`язати прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 повернути ОСОБА_5 речі та грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку. Вказує, що обшук був проведений без участі власника автомобіля, яким є ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, ухавала слідчого судді винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме: недотримання строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна; неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна; не повідомлення власника майна про розгляд справи про арешт майна; не вручення сторонам протоколу обшуку; невідповідність вилученого майна з тим майном, яке фактично було вилучено.
Учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, про причину неявки не повідомили, а представник власника майна подав заяву про розгляд апеляційної скарги у відсутності його та власника майна, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового провадження та згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового засідання.
Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Так, ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З клопотання слідчого вбачається, що СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000137 від 17.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.
26.01.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2021 року, було проведено обшук в транспортному засобі автомобілі Volkswagen Golf номер шасі НОМЕР_1 , Д/Н НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення предметів та речей, які мають відношення до скоєного кримінального правопорушення, зокрема мобільних терміналів системи зв`язку, сім карт, комп`ютерної техніки.
Постановою слідчого від 27.01.2021 року вилучені під час обшуку речі і документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні (29-38).
Таким чином, в клопотанні слідчого підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищезазначеного обшуку майно є доказом злочину, а метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення подальших слідчих дій.
Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні, оскільки воно само по собі або у сукупності з іншими доказами має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що арештоване майно зазначене в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчого судді відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги представника власника майна щодо незаконності ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги адвоката про, начебто, постановлення слідчим суддею ухвали про арешт майна з порушеннями вимог кримінального процесуального закону не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки в ході апеляційного розгляду не було встановлено таких порушень закону, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.
Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000137 від 17.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України - без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4