Дата документу 02.08.2021 Справа № 317/1397/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1397/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1168/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія №99»,

розглянула 02 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року про відмову у задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 11.05.2021 року за п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання ДУ «Біленьківська виправна колонія» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Подання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.01.2015. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 1 порушення режиму тримання, заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 25.06.2018. За період відбування покарання порушень установленого порядку відбування покарання не допустив. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки отримав 7 заохочень правами начальника установи. На виробництві установи працевлаштований на дільниці «Швейна майстерня». До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має солідарний цивільний позов на суму 262614,20 грн., але в бухгалтерії установи на виконанні знаходиться виконавчий лист на стягнення боргу на суму 281275,62 грн. по якому перераховано 563,06 грн., добровільно погашено родичами 450 грн. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого - виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично - виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає. На підставі вищевикладеного та характеристики засудженого адміністрація Біленьківської виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107, ст.118 КВК України та розділі III Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. Адміністрацією колонії до суду надані матеріали, що не відповідають змісту особової справи засудженого та в характеристиці не відображено чітких та ясних відомостей, зазначені лише загальні фрази. Необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі в умовах ізоляції від суспільства.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що він працював добровільно, його ніхто не змушував, намагався своєю сумлінною працею реабілітувати себе перед суспільством, за час відбування покарання виконував різні роботи, має численні заохочення, про які зазначено в його особовій справі.

Також зазначає, що частково відшкодував призначену судом шкоду, з урахуванням невеликої заробітної плати. В колонії відсутні будь-які підприємства, на яких є можливість заробляти більше.

Посилання суду на профілактичну бесіду дисциплінарної комісії є помилковим, оскільки бесіда не є стягненням та в довідці не відображається.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про його умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на їх задоволенні.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 11.05.2021 року за п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній за час відбування покарання в державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 24 січня 2015 року по 25 червня 2018 року характеризувався посередньо, за порушення режиму тримання мав одне стягнення правами начальника установи, до праці не залучався, заохочень не мав. З 25 червня 2018 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонії №99» та характеризується наступним чином: порушень встановлених вимог та заборон не допускав, стягнень не мав. На виробництві установи був працевлаштований на дільниці «Бункера», виконував функції старшого днювального відділення СПС, на теперішній час працевлаштований на виробництві установи, на дільниці «Швейна майстерня», має сім заохочень. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, при спілкуванні із останніми має на них позитивний вплив. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться добре. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Приймає участь у роботі самодіяльної організації для засуджених «Виробнича секція».

26 липня 2018 року комісією установи засудженому відмовлено у переводі на дільницю соціальної реабілітації.

31 жовтня 2019 року комісією установи вирішено подати матеріали в суд на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 12.03.2019 року відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

16 грудня 2019 року комісією установи вирішено подати матеріали в суд на умовне-дострокове звільнення. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.12.2019 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2020 року рішення районного суду залишено без змін.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_7 має 7 заохочення, які отримав на протязі 2019-2020 років, одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку (а.п.7).

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи працював з вересня по грудень 2018 року та з жовтня по грудень 2020 року, весь інший час на виробництві не працював, заробітної плати не отримував (а.п.10), що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна. А тому доводи засудженого про те, що своєю сумлінною працею він намагається реабілітувати себе перед суспільством він працює по благоустрою колонії та про незаконність судового рішення не є слушними.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Залучення ОСОБА_7 до праці на дільниці «Швейна майстерня» поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, з огляду на положення ст.81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є недостатнім, що спростовує доводи засудженого в цій частині. Робота днювальним є роботою за власним бажанням, підтверджень того, що ця робота була відповідальна або тяжка матеріали справи не містять.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів подання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання, що становить 281274,61 гривень, але за час перебування в місцях позбавлення волі останнім було перераховано лише 563,50 гривень, ще 450 гривень було перераховано родичами засудженого. Таке повільне відшкодування завданої шкоди родичам загиблого свідчить про небажання засудженого відшкодувати спричинену шкоду.

Твердження засудженого про відсутність в установі підприємств, на яких є можливість заробляти більше, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки більшість часу тримання в установі засуджений взагалі не працював.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його працевлаштованість та відсутність виходів на роботу з січня 2019 року по вересень 2020 року, задовільне ставлення до праці, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність у засудженого численних заохочень, про що зазначалось останнім в апеляційній скарзі, не може свідчити про те, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Посилання засудженого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на те, що проведена з ним дисциплінарною комісією профілактична бесіда не є стягненням, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на те, що суд першої інстанції врахував цю обставину в цілому з іншими характеризуючими даними засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_7 формально вже має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного подання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року про відмову у задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , засудженого вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 11.05.2021 року за п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ст.70 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4