Дата документу 08.04.2021 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/678/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4420/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою до 20 березня 2021 року включно.

Встановлено ОСОБА_6 заставу в розмірі 18 146 705, 65 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати до головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти головуючого суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, в Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

14.01.2021 року прокурор ОСОБА_14 звернувся до суду із письмовими клопотаннями щодо продовження запобіжних заходів: тримання під вартою - обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 (з можливістю внесення застави) та домашнього арешту - обвинуваченому ОСОБА_13 .

У своїх клопотаннях прокурор зазначив, що на цей час відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні продовжують існувати такі ризики як: переховування від суду; можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків та обвинуваченого ОСОБА_13 ; вчинення обвинуваченими іншого злочину; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Враховуючи вимоги ч.ч.2, 5 ст.182 КПК України, тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , суму розмірів цивільних позовів потерпілих ( ОСОБА_17 - 471 412 грн.; ОСОБА_18 та ОСОБА_19 - 9 210 173 грн. 77 коп.; ОСОБА_20 - 2 308 845 грн. 88 коп.; 6 156 274 грн. - ОСОБА_21 ) суд першої інстанції визначив заставу у розмірі 18 146 705 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що він вже довгий період часу тримається під вартою, а тому ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взагалі відсутні. Посилання стороною обвинувачення на ці ризики є лише припущенням. Посилання на ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків є надуманим, оскільки за весь час від них не надходило будь-яких заяв про те, що на них здійснюється тиск.

Також зазначає, що судом не було враховано міцність його соціальних зв`язків, він має постійне місце проживання, має батьків, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. У такому випадку забезпечити його належну поведінку здатен і домашній арешт.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор та захисник-адвокат ОСОБА_22 не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд розглянути його апеляційну скаргу в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», суд намагався забезпечити участь обвинуваченого в судовому засіданні, відповідальній особі слідчого ізолятору були направлені відповідні повідомлення про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції. Однак перед початком судового засідання обвинувачений категорично відмовився бути присутнім в судовому засіданні, написав розписку, а тому апеляційна скарга розглядається без участі сторін.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі особливо тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше і не судимий, проте вчинив низку злочинів, у тому числі особливо тяжких із застосуванням насильства, одружений, не працює, законне джерело доходів відсутнє, зареєстрований на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, що свідчить про те, що останній може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також на обвинуваченого ОСОБА_13 , який співпрацює зі слідством, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи обвинуваченого необхідність зміни запобіжного заходу, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, є непереконливими.

Посилання обвинуваченого на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання йому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції останнього, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що застава в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, мав законні підстави визначити заставу в розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, оскільки саме такий розмір застави може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та свідчить про розв`язання судом питання щодо альтернативного запобіжного заходу. З такими висновками не може не погодитись і апеляційний суд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою до 20 березня 2021 року включно, з встановленням застави в розмірі 18 146 705, 65 гривень, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4