УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 171 010 200 000 14 від 31.01.2017 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України про передачу майна на відповідальне збергіання,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про передачу нерухомого майна на зберігання у кримінальному провадженні № 420 171 010 200 000 14 від 31.01.2017, а саме нежитлових приміщень № 1,2,3 (групи приміщень № 462) в літ А, загальною площею 155,1 кв.м., за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової, 13-Д, секц. Е.
На обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом вчинення кримінальних правопорушень за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Розслідуванням встановлено, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи нежитловими приміщеннями № 1, 2, 3 (групи приміщень № 462, секції Е, загальною площею 155,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , які згідно зі свідоцтвом про право власності від 11.05.2006 № 775-В належать ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що зазначені вище нежитлові приміщення були предметом злочинних дій, з метою їх збереження як речового доказу, запобігання можливості передачі та відчуження цих нежитлових приміщень, ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2018 на них накладений арешт із забороною відчуження та розпорядження таким майном.
Враховуючи, що ОСОБА_5 є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та єдиним законним власником приміщень № 1, 2, 3 (групо приміщень № 462 секції Е, загальною площею 155,10 кв.м.), прокурор просив передати нерухоме майно на зберігання потерпілому.

У судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вказані вище приміщення набуті ОСОБА_5 законним шляхом, тому подальше перешкоджання у реалізації права власника щодо користування належним йому майном є недопустимим.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена законність (ст. 9 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2018 на нежитлові приміщення № 1, 2, 3 (групо приміщень № 462 секції Е, загальною площею 155,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , накладений арешт.
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований у зв`язку з тим, що перелічені об`єкти нерухомості незаконно вибули з володіння ОСОБА_5 внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, з використанням підроблених документів, зокрема довіреності, наданої від імені ОСОБА_5 , яка уповноважувала ОСОБА_6 на використання та розпорядження майном потерпілого.

Таким чином, у зв`язку з тим, що об`єкти нерухомого майно були предметом злочинних посягань, з метою запобігти їх відчуженню, щодо них застосований вказаний захід забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У силу ч.7 ст. 100 КПК клопотання сторони обвинувачення про передачу речового доказу на відповідальне зберігання розглядається згідно із ст. 171-173 КПК.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК клопотання про визначення порядку зберігання речового доказу має містити підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності передачі майна відповідній особі на зберігання.
Таким чином, під час розгляду питання про порядок визначення зберігання речових доказів у виді нерухомого майна, ініціатор клопотання має довести, що існує реальна загроза відчуження, пошкодження чи знищення майна, про передачу якого клопоче слідчий, запобігти настання якої можливо лише шляхом передання майна на зберігання.
Як зазначено вище, на нежитлові приміщення № 1, 2, 3 (групо приміщень № 462 секції Е, загальною площею 155,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , накладений арешт із забороною відчуження та розпорядження цим майном.
Отже, наведеним рішенням слідчого судді ОСОБА_5 обмежено у праві вирішувати долю належного йому майна шляхом зміни його власника.
Водночас ОСОБА_5 , як власник арештованого майна, відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України має право володіти та користуватися майном, тобто панувати над таким майном, експлуатувати його, отримувати від нього корисні властивості.
Викладені обставини спростовують наведені прокурором аргументи щодо повного обмеження власника у його правах через арешт належного йому майна, оскільки ОСОБА_5 не обмежений у праві експлуатувати майно та отримувати від нього корисні властивості.
Таким чином, прокурором не доведене існування підстав для передачі належного ОСОБА_5 майна на відповідальне зберігання останнього для здійснення ним управління таким майном з метою забезпечення його збереження або збереження його економічної вартості.
Керуючись вимогами ст. 100, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про передачу нерухомого майна на зберігання у кримінальному провадженні № 420 171 010 200 000 14 від 31.01.2017, а саме нежитлових приміщень № 1,2,3 (групи приміщень № 462) в літ А, загальною площею 155,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1