Справа №463/5177/21
Провадження №1-кп/463/479/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження № 0001455 від 28 грудня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джанка Нанайського району Хабарівського краю Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_6 28 грудня 2020 року приблизно о 07 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою сполученням Львів-Винники в напрямку міста Львова, поблизу повороту до озера «Винниківське», в межах населеного пункту Львів, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; 2.3 «б», «д», Розділу 18 п.п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, не був уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на який зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, вийшли пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не зменшив швидкість аж до зупинки свого транспортного засобу, чим створив перешкоду та небезпеку для руху пішоходам, які мали перевагу в русі, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_8 .
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді саден: на обличчі, кистях рук, лівого колінного суглобу, лівій гомілці; переломовивиху правої плечової кістки; закритого перелому крила правої клубової кістки з переходом на кульшову западину; уламковий перелом лонної та сідничної кісток зі зміщенням відламків. В подальшому в ОСОБА_8 був встановлений тромбоз загальної стегнової вени, підколінної та гомілкової вен, підколінної артерії, передньої та задньої гомілкової артерії, що було наслідком отриманої ним травми 28 грудня 2020 року і привело до ампутації правої нижньої кінцівки вище рівня колінного суглобу, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що 28 грудня 2020 року зранку після 7 години їхав автомобілем ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 з м. Винники в м. Львів. Проїхавши маршрутний автобус, який їхав йому на зустріч, доїжджаючи до пішохідного переходу біля озера «Винниківське», побачив на пішохідному переході особу в білій куртці, застосував екстрене гальмування і скерував автомобіль вліво, однак відчув удар. Зупинивши автомобіль, вийшов з нього і побачив, що збив на пішохідному переході пішохода. Викликав поліцію, швидку допомогу. Після освідування на стан алкогольного сп`яніння, в день події поїхав в лікарню до потерпілого і в цей же день надав йому на лікування 1000 гривень, які мав при собі. В подальшому ще надав потерпілому 24000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Вказав, що дуже шкодує про скоєне, щиро розкаявся, просив суворо не карати. Крім того, зазначив, що автомобіль йому передано на зберігання.
Враховуючи, що учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому інші докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а вважаються встановленими судом.
Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Його дії за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно за кваліфікуючою ознакою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають в суду сумніву щодо їх правдивості.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, який є тяжким злочином, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, вік обвинуваченого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Такою обставиною суд визнає також добровільне часткове відшкодування обвинуваченим потерпілому матеріальної шкоди, що підтверджується розписками потерпілого ОСОБА_8 .
З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, представника потерпілого, які просили призначати покарання зі звільненням від відбуття основного покарання з випробуванням, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої результати оцінки правопорушника показали низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, низький ризик небезпеки для суспільства та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З системного аналізу положень КПК у їх взаємозв`язку із положеннями КК, які регламентують правові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, випливає, що тяжкість злочину як критерій, який має враховуватися під час призначення покарання, має первинне значення для обрання конкретного виду та розміру покарання за вчинений злочин. Саме ознака тяжкості злочину є об`єктивною детермінантою, яка повинна акумулювати в собі всі негативні наслідки, що настали через порушення кримінально-правової заборони; вона відображає ступінь суспільної небезпечності діяння та саме вона є базовою основою для визначення покарання, яке належить призначити особі для досягнення умовної співрозмірності між злочином та покаранням.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
З врахуванням посткримінальної поведінки обвинуваченого, враховуючи позицію прокурора та представника потерпілого, які просили позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами, враховуючи наслідки вчиненого обвинуваченим злочину у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, в тому числі враховуючи ампутації правої нижньої кінцівки потерпілого, грубого порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, необхідності попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень в майбутньому, суд вважає, що йому слід призначити додаткове покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Стягнути з обвинуваченого в користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 4 903,5 гривень.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому основне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: автомобіль ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити у його власності.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 4 903 (чотири тисячі дев`ятсот три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1