ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора. Продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 червня 2021 року включно. Продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 червня 2021 року включно, залишивши без змін раніше визначений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2020 року розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, які він в разі внесення зазначеної суми застави, зобов`язаний буде виконувати.
Клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту залишено без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який залишено без задоволення.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого умисного злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років та у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з незаконним обігом зброї в Україні, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також враховуючи стадію судового провадження, коли потерпілі та свідки сторони обвинувачення не допитані судом, та серйозність пред`явленого йому обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_9 впливу на вказаних осіб, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може впливати на потерпілих та свідків.
Обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого умисного злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_8 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обвинувачений ОСОБА_8 оголошувався під час досудового розслідування у розшук, що також свідчить про наявність ризику, що він може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Також враховуючи стадію судового провадження, коли потерпілі та свідки сторони обвинувачення не допитані судом, та серйозність пред`явленого йому обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_8 впливу на вказаних осіб, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_8 може впливати на потерпілих та свідків.

Суд вважав, що ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , характер та обставини протиправних дій, в яких вони обвинувачуються, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 . Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або змінити розмір застави.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що ОСОБА_8 під вартою утримується з 20 жовтня 2020 року.
15.10.2020 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Але в судовому засіданні 16.10.20 - його було звільнено в залі суду. До 20 жовтня 2020 року ОСОБА_8 перебував вдома та з`являвся до слідчого за першим викликом.
Зазначені обставини свідчать про свідоме бажання ОСОБА_8 розібратися у всіх обставинах даної справи та відсутність бажання ухилятися від правоохоронних органів та суду.
Прокурором не надано ніяких матеріалів, які б підтверджували необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурором було заявлено усно без надання будь-яких матеріалів, які б містили докази щодо підтвердження необхідності продовження запобіжного заходу.
Судом не було враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має малолітній син, 2017 року народження, навчається в аспірантурі в ДВЗ Національний гірничий університет, має третю групу інвалідності, має постійне місце роботи та проживання, де характеризується виключно позитивно, має вищу освіту, раніше не судимий.
Захисник вказує, що обраний розмір застави встановлений для обвинуваченого ОСОБА_8 , є непомірним.

- В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що прокурор не надав обвинуваченому ОСОБА_9 копію клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, а також зазначених вище копій матеріалів, якими обгрунтовує доводи клопотання, перелік свідків, а суду не надав підтвердження надання ОСОБА_9 зазначенх документів. В свою чергу, в порушення зазначених норм закону суд не звернув увагу на ці порушення закону.
На думку апелянта, суд першої інстанції прийняв необґрунтоване та незаконне рішення.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що не знайомий з ОСОБА_8 та не перебував з ним ні в яких відносинах, підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив задовольнити її.
Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що не знайомий з іншими обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , не перебуває та не перебував з ними ні в яких відносинах, підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу в інтересах свого підзахисного ОСОБА_8 та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, вважав їх безпідставними, а ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
Розглядаючи клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого умисного злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років та у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з незаконним обігом зброї в Україні, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також враховуючи стадію судового провадження, коли потерпілі та свідки сторони обвинувачення не допитані судом, та серйозність пред`явленого йому обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_9 впливу на вказаних осіб, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може впливати на потерпілих та свідків.
У зв`язку з чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання та має мати на утриманні, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути підставою для зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу так, як не свідчать про наявність у останнього перешкод або інших стримуючих факторів належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Ствердження захисника, що підозрюваному не було надано копії клопотання та доданих до нього матеріалів знайшли своє підтвердження, з огляду на відсутність в матеріалах справи розписки про отримання цих документів, проте такі порушення не можуть бути підставою для скасування ухвали та відмови у задоволенні клопотання, з огляду на положення ст. 194 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів знаходить частково слушними.
Так, суд першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурор і дійшов до висновку про необхідність задоволення поданого клопотання та продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого умисного злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_8 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними ("Боцано проти Франції").
У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів ("Боротюк проти України" п. 62).
Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи ("Piruzyan v. Armenia" п. 95).
Посилання суду першої інстанції на те, що обвинувачений ОСОБА_8 оголошувався під час досудового розслідування у розшук, що може свідчити про наявність ризику, що він може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, поза увагою суду залишився той факт, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 було підготовлено 27 серпня 2020 року, однак не було вручено обвинуваченому особисто.
Відповідно до вимог ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з положеннями ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляв певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення здійснюються у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, тобто, викликом (ст.133 КПК України), судовим викликом (ст.134 КПК України). Порядок вручення повідомлення визначений ст. 135 КПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Доказів належного виклику ОСОБА_8 до слідчого, прокурора для допиту або участі в іншій процесуальній дії, суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах контрольного провадження відсутні.
Посилання суду першої інстанції на перебування ОСОБА_8 у розшуку, колегія суддів не приймає до уваги.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження, постановою слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 28 серпня 2020 року досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було зупинено та ОСОБА_8 було оголошено у розшук. Однак, надані матеріали не містять даних про вжиття органом досудового розслідування дій для належного інформування ОСОБА_8 про повідомлення йому про підозру, що на думку колегія суддів, свідчить про формалізм з боку слідчого під час проведення досудового розслідування.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась безпосередня роль ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, а саме те, що формулювання обвинувачення ОСОБА_8 викладено поверхнево та не конкретизовано.
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 виконуючи умови раніше досягнутої злочинної згоди, реалізуючи свою роль у вчиненні злочину, реалізуючи раніше виниклий умисел, спрямований на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, в невстановлений досудовим розслідування час та спосіб, надав співучасникам злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_9 інформацію щодо руху та маршруту слідування автомобіля з грошовими коштами належними ТОВ Хлібзавод №10.
Тобто підозра ОСОБА_8 щодо вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України взагалі не містить конкретизації дій, які вчиняв ОСОБА_8 в якості посібника, не зазначено в який спосіб та з яких джерел йому було відомо про рух слідування автомобіля належного ТОВ Хлібзавод №10, яким чином він передав вказану інформацію іншим обвинуваченим.
Не надавши належної оцінки вищевказаним обставинам суд прийшов до передчасного висновку щодо необхідності продовження строку застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, з чим колегія суддів погодитись не може.
Крім того, заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_6 щодо непомірного розміру застави, обраного обвинуваченому ОСОБА_13 судом першої інстанції, ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2020 року.
Так, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 КПК України, не обґрунтував та не мотивував свої висновки щодо необхідності застосування саме такого розміру застави.
Визначений розмір є завідомо непомірним для обвинувачених, який порушує права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Так, суд першої інстанції після надходження обвинувального акта до суду, у підготовчому судовому засіданні 14 квітня 2021 року, при вирішенні питання щодо доцільності запобіжного заходу, раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжив йому строк тримання під вартою, не визначав розмір застави, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону, внаслідок чого відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою обвинуваченому ОСОБА_8 слід продовжити строк тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Враховуючи вищевикладене, та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є інвалідом 3 групи, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вищу освіту, навчається в аспірантурі в ДВЗ Національний гірничий університет, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, за місцем постійного проживання також характеризується позитивно, раніше не судимий, перебуває під вартою тривалий час, а саме з жовтня 2020 року, а також його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що застава у мінімальному розмірі, встановленому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 є частково обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Керуючись ст.ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , - скасувати в частині продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 червня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_8 , 09 липня 1973 року, розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600,00 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.
Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.
З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Роз`яснити ОСОБА_8 , 09 липня 1973 року, що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, обвинувачений ОСОБА_8 , 09 липня 1973 року, підлягає негайному звільненню з під варти.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , 09 липня 1973 року, у разі внесення застави наступні обов`язки:
- з`являтися за викликом до суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або праці;
- не відлучатись за межі м. Дніпра без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та/або інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд за межі території України;
- не спілкуватись із свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженню, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4