Номер провадження: 11-кп/813/520/21
Номер справи місцевого суду: 521/5128/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Одеському апеляційному суді апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду Одеської області від 09.12.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою Суворовського районного суду Одеської області від 09.12.2020 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000617 29.01.2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, яке є неконкретним, а також містить посилання на докази, що фактично розкриває зміст і сутність доказу обвинувачення. За таких умов, на думку районного суду, формулювання обвинувачення порушує право ОСОБА_8 на захист з огляду на його неконкретність та ставить під сумнів справедливість судового розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а доводи суду щодо його невідповідності вимогам закону є безпідставними, оскільки ті обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, викладено чітко та конкретно.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд доходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК. Вимоги до змісту обвинувального акта та додатків до нього викладені в ст.291 КПК.

Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Положеннями ч.ч.2,4 ст.291 КПК визначено виключний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, зокрема він жодним чином, до стадії безпосереднього дослідження доказів під час судового розгляду, не повинен розкривати докази, які є в розпорядженні сторони обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 91 КПК у кримінальному провадженню, між іншим, підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави продавленого йому обвинувачення (Рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого супового розгляду (Рішення ЄСПЛ від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000617 29.01.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, він фактично не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі районного суду.

Погоджуючи з оскаржуваною ухвалою, апеляційний суд звертає увагу, що предметом злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, є наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги.

Поняття та ознаки названих предметів даються в Законі України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори». При цьому, всі ці предмети (крім аналогів) передбачені «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (далі Перелік), який складений відповідно до законодавства і міжнародних зобов`язань України і затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770. Перелік складається з чотирьох таблиць (Таблиці І, II, ІІІ і IV), кожна з яких включає Список №1 і Список №2, а Таблиця І - ще й Список №3. Ці списки містять перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, обіг яких в Україні або взагалі заборонений (наприклад, Списки №1 і 2 Таблиці І), або обмежений, але щодо якого встановлюються заходи контролю різного ступеня суворості.

Поняття вказаних речовин в загальній формі описані в Законі України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів». Повний перелік заборонених наркотиків та психотропів затверджено постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року.

Кримінальна відповідальність за дії з наркотиками та психотропами настає лише у випадку, коли їх розмір перевищує певне значення (є більшою, ніж «невеликий розмір»). Для різних речовин ці розміри є індивідуальними і вони визначаються згідно з таблицями, затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року.

Разом з тим, в обвинувальному акті відсутні посилання на порушення обвинуваченим наведених вище вимог Закону, зокрема відсутні вказівки на віднесення речовин, збут яких інкримінується ОСОБА_8 , до переліку заборонених наркотиків та психотропів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, а також обґрунтування того, з яких підстав орган досудового розслідування інкримінує обвинуваченому незаконне придбання, зберігання, перевезення, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах, з урахуванням положень Наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року.

Наведена неконкретність обвинувачення вказує на порушення права обвинуваченого на захист.
Крім того, як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, обвинувальний акт містить посилання на докази, а саме висновок судової експертизи проведеної під час досудового розслідування, що не відповідає положенням абз.2 ч.4 ст.290 КПК.

Наведене порушення при складенні обвинувального акта свідчить про те, що він не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, ст. 9, ст.ст. 21, 22, п.3 ч.2 ст.291, ч.4 ст.291 КПК України, визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог КПК України.

На думку апеляційного суду, вказане порушення фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а тому з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про слушність доводів суду першої інстанції про наявність недоліків обвинувального акта, а тому рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, є законним та обґрунтованим.
За наведених обставинапеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК, для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні№0000617 від 29.01.2013 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4