Категорія: ст. 303 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

24 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року,

за участю захисника адвоката ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 року; зобов`язано Генерального прокурора розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 від 03.09.2020 року, подане в межах кримінального провадження №0001590, яке отримано уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора 07.09.2020 року, та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 12.08.2020 року про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590 від 17.11.2014 року, й зобов`язано прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 року, про що повідомити заявника, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України.

19.02.2021 р. адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до суду другої інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить: поновити строк для оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 року; скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 року; постановити нову ухвалу, якою зобов`язати Генерального прокурора розглянути подане клопотання та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 12.08.2020 року про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001590 від 17.11.2014 року та прийняти постанову про закриття кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді в частині покладення на Генерального прокурора обов`язку зобов`язати прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014 року не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню, оскільки Генеральний прокурор є керівником органу прокуратури та має всі повноваження на винесення відповідної постанови про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених КПК.

Крім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки не був присутній у судовому засіданні під час оголошення рішення та про існування ухвали дізнався лише 18.02.2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника прокуратури суду невідомі, а тому враховуючи положення ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутність прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши та дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно наданих матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014.

За результатами розгляду даної скарги слідчий суддя постановив ухвалу про задоволення даної скарги та зобов`язання Генерального прокурора розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 від 03.09.2020 року, подане в межах кримінального провадження №0001590, яке отримано уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора 07.09.2020 року, та за результатом розгляду скасування постанови детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 12.08.2020 року про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590 від 17.11.2014 року, й зобов`язання прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 року, про що повідомити заявника, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 розглянута слідчим суддею по суті відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з прийняттям рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Верховний суд в ухвалі від 11 січня 2021 року у справі №757/50347/20-к зазначив: «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Верховний Суд підкреслив, що Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим. Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

Також, у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

На вказану ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 2 жовтня 2020 року була подана апеляційна скарга.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року. В обґрунтування суд апеляційної інстанції зазначив, що вказана ухвалу слідчого судді про задоволення скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити певні дії не є предметом апеляційного оскарження відповідно до ч. 3 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді Генеральним прокурором ОСОБА_11 20 жовтня 2021 року була подана апеляційна скарга.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Генерального прокурора ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року. Обґрунтовуючи таке рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку відповідно до ч. 3 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Проте, враховуючи, що матеріали провадження за оскарженням ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшли 29 березня 2021 року, з метою дотримання строків, передбачених ст. 422 КПК України, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , були призначені до судового розгляду.

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2021 року(справа №757/50347/20-к), з посиланням на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа №646/5552/17) та від 19 лютого 2019 року (справа №161/4229/18), зазначено, що в аспекті положень ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді про задоволення скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити певні дії, постановлена за правилами ст. 307 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягає.

Згідно висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року (справа №755/10061/18), та в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 року (справа №569/17036/18), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає оскарженню, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Отже, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, а також рішення колегії суддів Третьої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2021 року, колегія суддів доходить висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року, з підстав того, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст. 405, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2020 року судом апеляційної інстанції до розгляду, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 року; зобов`язано Генерального прокурора розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 від 03.09.2020 року, подане в межах кримінального провадження №0001590, яке отримано уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора 07.09.2020 року, та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 12.08.2020 року про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590 від 17.11.2014 року, й зобов`язано прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 року, про що повідомити заявника, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 з ю б і н ОСОБА_13 Ш р о л ь