Справа№ 953/2589/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000744 від 02.11.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив заволодіння офіційним документом шляхом шахрайства вчинене з корисливих мотивів, та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), за наступних обставин.
21.10.2020, в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на заволодіння офіційним документом його бабусі ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій, та свідомо бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, під приводом повернення їй боргу, заволодів банківською карткою АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яка є офіційним документом, що призначена для виконання фінансових операцій в різних банківських та торгівельних установах, та сім-карткою оператора «МТС» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 .
Також, 21.10.2020 в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами його бабусі ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій, та свідомо бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, під приводом повернення їй боргу, заволодів банківською карткою АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яка є офіційним документом, що призначена для виконання фінансових операцій в різних банківських та торгівельних установах, та сім-карткою оператора «МТС» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 .
Заволодівши банківською карткою та сім-карткою потерпілої та продовжуючи свій прямий умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами його бабусі ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій, та свідомо бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, під приводом повернення в проміжок часу з 21.10.2020 по 22.10.2020, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював грошові перекази на банківську карту № НОМЕР_3 , його знайомого ОСОБА_5 , який не був обізнаний про протиправні дії ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 розпоряджався вказаними грошовими коштами на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 , спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду па загальну суму 2098,00 грн.
Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 складену та підписану в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 190 КК України, висловив згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, був ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Згідно заяви потерпілого ОСОБА_4 , остання висловила згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні не заперечує.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих кримінальних проступків за ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 190 КК України повністю доведена.
При призначенні покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на спеціальному обліку у нарколога та психіатра не перебуває, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується незадовільно, влаштовує родинні сварки, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
Призначаючи покарання за скоєне, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних проступків, особу винного та обставини, які пом`якшують його покарання, вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій статтей ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 190 КК України із застосуванням положень статті 70 КК України у вигляді обмеження волі. При цьому, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому суд застосовує ст. 75, 76 КК України.
Призначене покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для застосування інших видів покарання суд не вбачає.
Щодо цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Потерпілою ОСОБА_4 (у кримінальному провадженні №0000744 від 02.11.2020 року) до обвинуваченого ОСОБА_3 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 098,00 грн.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, завданої злочинами у розмірі 2 098,00 підлягає задоволенню.
Витрати на залучення експерта, згідно обвинувального акту, відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 1 рік обмеження волі;
за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 року обмеження волі.
Відповідно до статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановити випробувальний строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Цивільний позовом потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоду 2 098,00 грн.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя -