Справа № 203/115/20
Провадження № 1-і/203/2/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро по кримінальному провадженню №0002842 від 25 листопада 2019 року клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, уродженця м. Баку, не зареєстрованого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та зазначила, що на теперішній час не зникли ризики, визначені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які існували на час обрання останньому міри запобіжного заходу, а тому, є підстави вважати, що з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений зможе переховуватися від суду. Також, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, немає постійного місця мешкання у м. Дніпрі, проживає без реєстрації, тобто може покинути місце теперішнього мешкання, раніше вичиняв та був засуджений за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та знову обвинувачується у вчиненні корисливого злочину. У разі виникнення можливості ОСОБА_4 разом із обвинуваченим ОСОБА_6 можуть змінювати свої показання та впливати на потерпілого та свідків. Застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належну поведінку.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, надавши суду про це письмове клопотання. В обґрунтування вказав, що по справі допитані свідки, які є зацікавленими особами, оскільки являються працівниками поліції. Під час перегляду доказів в судовому засіданні, деякі відеозаписи взагалі не відобразили інформацію, що на них знаходилась. Крім того, додав, що за показами потерпілого, останній впізнав його за фізичними даними, що не може слугувати підставою для його тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого підзахисного. Додав, що обвинувачений вже досить тривалий час тримається під вартою, заявлені прокурором ризики не доведені, оскільки свідки та потерпілий вже допитані по даному кримінальному провадженню.

Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Згідно абзацу п`ятого п.20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України , у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії вказаного запобіжного заходу визначено до 30 квітня 2021 року.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, дані про його особу, який має середню освіту, не працевлаштований, відсутність реєстрації місця проживання.

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що було встановлено два свідки, також, по справі є потерпілий, крім того по кримінальному провадженню не досліджено всі письмові докази. А тому, в суду є підстави вважати, що вказаний ризик існує і може здійснюватися тиск або залякування з боку обвинуваченого.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела доходів, злочин, що йому інкримінований є злочином проти власності, вчинений з корисливих мотивів з нападом на потерпілого, раніше ОСОБА_4 судимий, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, а тому, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення ним інших кримінальних правопорушень, задля отримання прибутку.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
З урахуванням вищезазначеного, суд доходить до висновку, що на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність уОСОБА_4 постійного місця проживання, хоча і мають місце, але вони не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Також, посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд не може взяти до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 червня 2021 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1