233 Справа № 229/4888/20
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання
01 квітня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2021 року обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами по вищезазначеному кримінальному провадженню направлено до Донецького апеляційного суду, для вирішення питання про направлення кримінального провадження на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області, в порядку ст. 34 КПК України.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року подання Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області залишено без задоволення.
У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, враховуючи, що угоди відповідно до ст.ст. 468-469 КПК України не укладалось, підстав для закриття провадження не вбачається, підстав для повернення провадження прокурору для продовження досудового розслідування немає, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.
Враховуючи викладене в сукупності, оскільки підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України не встановлені, суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження, вважає за можливе призначити матеріали даного кримінального провадження до судового розгляду.
Проти відкритого судового розгляду провадження учасники судового розгляду не заперечували. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.
В порядку підготовки справи до розгляду суд вирішив питання про склад осіб, які будуть приймати участь у судовому розгляді.
Згідно ч. 5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину або тяжкого злочину нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є особливо тяжким злочином. Враховуючи вищевикладене досудова доповідь стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не складається.
У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на строк 60 днів, з підстав, викладених у письмових клопотаннях та доданих документів, зважаючи на те, що вина обвинувачених повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні достатніми доказами (протоколами огляду місця події від 29 липня 2020 року; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 29 липня 2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29 липня 2020 року; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 30 липня 2020 року; висновок експерта СМЕ № 109 від 07 жовтня 2020 року та висновками експерта №№ 140/ц, 89/20-і, 100/20-і, 93/20-і, 90/20-і, 88/20-і, 87/20-і, 86/20-і, 85/20-і, 92/20-і, 134; №137/ц, 136/ц, 141 /ц, 142/ц, 143/ц, 144/ц, 138/ц, висновком судово-психіатричного експерта № 564, повідомленням про підозру). Ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати і неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вищевказаним ризикам (зважаючи на наявність вказаних ризиків, тяжкість вчиненого злочину, тощо)
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив задовольнити клопотання, обравши запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Захисник ОСОБА_6 просив обрати більш м`який запобіжний захід, такий як домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обговоривши з учасниками судового провадження питання доцільності обрання стосовно обвинувачених тримання під вартою, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
31 березня 2021 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали.
Судом достовірно встановлено, що 29 липня 2020 року ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі ст. 208 КПК України. 30 липня 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. 31 липня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8
Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 неодноразово продовжено строк тримання під вартою, востаннє ухвалою від 09 лютого 2021 року, по 09 квітня 2021 року включно.
На теперішній час судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не завершено, перебуває на стадії підготовчого судового провадження, строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 закінчується 09 квітня 2021 року.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Судове провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не завершено.
Під час судового розгляду судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, зазначеним у клопотанні.
Прокурором доведено, що підставами вважати, що в кримінальному проваджені існують ризики, передбачені у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.
Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинувачених, вважає за доцільне обрати стосовно обвинувачених запобіжний захід, оскільки на час розгляду справи існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від суду з огляду на те, що останнім інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, проживають на території м. Дружківка, Донецької області, що знаходиться неподалік зони розмежування із тимчасово непідконтрольними Україні, що у свою чергу значно спрощує виїзд обвинувачених на тимчасово непідконтрольні Україні території, в тому числі, на непідконтрольну чи окуповану територію. Окрім того, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не мають стійких соціальних зв`язків, не працевлаштовані, за місцем проживання характеризуються посередньо, тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки наслідки та ризик втечі для них можуть бути визнаними менш небезпечні, що тим самим допускає тяганину судового розгляду, у зв`язку з чим запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на неупереджений, повний та всебічний розгляд кримінального провадження. З цих підстав Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитись від суду; ризик незаконно впливати на свідків, які ще не допитані у суді, з метою зміни ними показань, будь-яким іншим шляхом незаконно впливати на них, з огляду на те що свідки є очевидцями вчинення даного кримінального правопорушення, і запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.
Суд вважає, що обрані відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжні заходи у виді тримання під вартою відповідають особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, на думку суду, є підставою для обрання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, суд на теперішній час не встановив.
При цьому суд вважає, що застосування даного запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винуватими; вік та стан здоров`я обвинувачених; міцність соціальних зв`язків обвинувачених в місці їх постійного проживання (не одружені, не працюють); майновий стан обвинувачених, які не працюють, офіційного заробітку не мають; враховуючи наявність підстав, передбачених пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, та що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з метою запобігання останніми переховуватися від суду, впливати на свідків, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинувачених, не даючи оцінки доказам, враховуючи, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведені всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема інкримінування вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який спричинив загибель людини, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
Інших клопотань сторонами кримінального провадження не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 182-183, 314-317, 334, 372 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора Дружківського відділу Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка, Донецької області задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка, Донецької області обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 днів по 30 травня 2021 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_7 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Клопотання прокурора Дружківського відділу Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, Донецької області задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, Донецької області обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 днів по 30 травня 2021 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_8 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження негайно після її оголошення.
В судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинувачених, свідків.
На ухвалу суду, в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Головуючий суддя
Судді: