Номер провадження: 11-кп/813/1240/21
Номер справи місцевого суду: 523/8553/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
09.04.2021 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , народних депутатів України: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглянувши в порядку підготовки до апеляційного розгляду клопотання: захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ; захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, засуджені ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.
На вказаний вирок захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, які надійшли до апеляційного суду 01.04.2021.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 401 КПК України, суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції вирішує клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 подали до апеляційного суду клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , аналогічне клопотання надійшло від захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .
Захисник ОСОБА_15 у своїй апеляційній сказі просить, у порядку виконання вимог ч. 1 ст. 401 КПК України, скасувати запобіжний захід у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 . Вважає, що районним судом при ухваленні вироку були порушені вимоги, передбачені ст. 374 КПК України в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу. Вказує, що на час ухвалення вироку стороною обвинувачення не заявлялося клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді застави та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а у мотивувальній частині вироку не зазначені мотиви для прийняття такого рішення, окрім того, що призначене вироком покарання, пов`язане із ізоляцією обвинуваченого від суспільства.
В обґрунтування свого клопотання захисник ОСОБА_6 вказує, що у суду першої інстанції не було процесуальної компетенції на прийняття окремого процесуального рішення про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , за відсутності відповідного клопотання сторони обвинувачення, рішення в цій частині вважає невмотивованим, із зазначенням єдиної причини - призначення покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства. Крім того вважає, що законом не передбачене негайне виконання вироку суду в частині взяття під варту обвинуваченого на цій стадії процесу. Також вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховування від органів правосуддя, та звертає увагу на відмінні характеристики ОСОБА_9 та міцність його соціальних зв`язків.
Захисник ОСОБА_16 у клопотанні зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні у вироку рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту і взяття його під варту в залі суду негайно, не навів у мотивувальній частині вироку жодних, передбачених чинним законодавством підстав для цього, не зазначив підстави і мету для прийняття такого рішення, не навів жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які надавали б можливість застосувати до обвинуваченого більш жорсткіший запобіжний захід ніж той, який у нього був на протязі всього судового провадження - у вигляді застави. Вказує, що суд не навів також жодної підстави для скасування запобіжного заходу у вигляді застави. Вважає, що єдиною підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно до оскарженого вироку суду, стало призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного із ізоляцією його від суспільства, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Аналогічні доводи приводить у своєму клопотанні захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнити обвинуваченого з-під варти.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; виступи захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали доводи клопотань, просили їх задовольнити, скасувати рішення суду про застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді: особистого зобов`язання, застави, яка раніше була обрана, передачі під особисту поруку депутатам, або домашній арешт; клопотання народних депутатів України: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які просили передати їм під особисту поруку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення клопотань, вважав рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою таким, що ґрунтується на вимогах закону, а тому просив залишити без змін запобіжний захід, обраний вироком суду першої інстанції; перевіривши доводи клопотань, суддя-доповідач, дійшов таких висновків.
Щодо доводів сторони захисту про допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону, при вирішенні питання щодо скасування застави та застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу, під час ухвалення вироку суду, суддя-доповідач вважає, що ці доводи є непереконливими, з огляду на таке.
Згідно з положеннями п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд зобов`язаний вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, що стосується змісту вироку суду, то у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається поряд з іншими питаннями, також рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
До заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до приписів п. 9 ч. ст. 131 КПК України, відносяться, зокрема, запобіжні заходи.
При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не пов`язує вирішення судом питання про заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжні заходи стосовно обвинувачених, з наявністю відповідного клопотання сторони обвинувачення.
За таких обставин суддя-доповідач дійшов висновку про те, що при ухваленні оскарженого вироку, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченим запобіжний захід, діяв у межах своїх повноважень і відповідно до положень кримінального процесуального закону, тому доводи клопотань захисників в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.
Доводи захисників щодо не вирішення судом першої інстанції питання про скасування запобіжного заходу у вигляді застави та її повернення, суддя-доповідач вважає, такими, що не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до оскарженого вироку, суд у п. 64 прийняв рішення стосовно того, що заставу, внесену за обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідно повернути, скасувавши такий запобіжний захід.
Зазначене рішення суду підлягає виконанню після набрання вироком законної сили.
Положеннями ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин якіпідтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні Суд звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Пунктом 35 цього ж рішення ЄСПЛ визначено, що влада може вважати за необхідне утримувати підозрюваного у в`язниці, принаймні на початку слідства, для того щоб перешкодити йому заплутати розслідування, особливо в такій складній справі, як дане, де необхідні численні і складні слідчі дії. Однак з плином часу ситуація змінюється навіть у такій справі, і при нормальному розвитку подій передбачувані ризики поступово зменшуються в міру того, як проводиться розслідування, фіксуються показання і здійснюється перевірка (див. Рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, серія A, т. 225, с. 16, п. 43).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Перевіривши доводи клопотань захисників, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що судом першої інстанції зазначені вимоги в повному обсязі дотримані не були.
Суддя-доповідач погоджується із доводами клопотань про відсутність у оскарженому вироку належного обґрунтування рішення суду, в частині вирішення питання щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також взяття їх під варту в залі суду негайно.
Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з вимогами ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні певних злочинів, за які вони були засуджені оскарженим вироком, тому підставою застосування до обвинувачених запобіжного заходу є не наявність обґрунтованої підозри, а безпосередньо засудження обвинувачених за вчинення зазначених злочинів, з огляду на положення ст.ст. 368, 374 КПК України.
Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що існує ризик переховування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від суду, зважаючи на засудження обвинувачених судом першої інстанції до реального покарання у виді позбавлення волі.
Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, суддя-доповідач враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на потерпілого, свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася, а після допиту потерпілого судом першої інстанції, такий ризик перестає бути визначальним.
Крім того, суддя-доповідач звертає увагу на ті обставини, що відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, суд вправі покласти обов`язок щодо заборони спілкуватися у будь-який спосіб із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Оскільки наявні ризики переховування обвинувачених від суду та незаконного впливу обвинувачених на потерпілого, свідків, інших учасників кримінального провадження, суддя-доповідач вважає, що зазначені ризики обумовлюють необхідність застосування до обвинувачених відповідного запобіжного заходу, який зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.
Оскільки прокурором не доведено обставин, які б свідчили про можливість запобігти цим ризикам виключно шляхом застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя-доповідач дійшов висновку про можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Вирішуючи питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу, суддею-доповідачем розглянуті подані через захисників заяви народних депутатів України про передачу обвинувачених під особисту поруку.
Не обговорюючи питання чи заслуговують вказані особи на довіру, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що зазначені заяви не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Згідно з ч. 3 ст. 180 КПК України - передача під особисту поруку відбувається шляхом безпосереднього роз`яснення судом поручителю вимог ч.ч. 3, 4, 5 ст. 180 КПК України. При цьому, поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.
Відповідно, особа, яка виявила бажання бути поручителем обвинуваченого, має забезпечити свою особисту присутність у судовому засіданні під час розгляду такого клопотання.
Разом з цим, у судове засідання апеляційного суду прибули тільки чотири народних депутати України: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..
Інші народні депутати України, які подали заяви, в судове засідання Одеського апеляційного суду не з`явилися, та особисто не підтвердили суду своє бажання бути поручителями, про що було зазначено в заявах від їх імені. Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що вказані заяви не були у встановленому законом порядку подані до апеляційного суду безпосередньо особами, які виявили бажання бути поручителями, а були надані під час судового засідання апеляційного суду стороною захисту.
Вирішуючи питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та розглянувши заяви народних депутатів України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суддя-доповідач враховує данні про особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 суддя-доповідач враховує його соціальний статус у суспільстві - активну громадську діяльність; наявність місця проживання та навчання, поведінку останнього під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, а саме відсутність жодних повідомлень про порушення ОСОБА_9 , покладених на нього, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, обов`язків, або нез`явлення обвинуваченого ОСОБА_9 до суду без поважних причин, відсутність судимості.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_17 , суддя-доповідач враховує, що він має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується задовільно, працевлаштований, відомості про порушення ОСОБА_10 , покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, обов`язків, або нез`явлення обвинуваченого ОСОБА_10 до суду без поважних причин, відсутні.
Вказані обставини свідчать про можливість запобігти існуючим ризикам у цьому кримінальному провадженні, на стадії апеляційного розгляду, виключно шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідного і достатнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем їх проживання, з покладенням на них обов`язків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, в зв`язку з чим в задоволенні заяв народних депутатів України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про передачу обвинувачених під особисту поруку слід відмовити.
Керуючись ст. 131, 176, 181, 194, 376, 401 КПК України, суддя-доповідач,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання народних депутатів України, про передачу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на поруки залишити без задоволення.
Клопотання захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ; захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, за обвинуваченням ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, - задовольнити частково.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, змінити, застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, змінити, застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_9 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після чого звільнити його з-під варти.

Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_18 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , після чого звільнити його з-під варти.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до Одеського апеляційного суду;
-повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб із потерпілим ОСОБА_19 та свідком ОСОБА_20 ;
-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали до 09.06.2021 включно.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наслідки невиконання покладених на них обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомлені, не з`являться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомлять про причину своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно них може бути змінено на більш суворий.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинувачених зобов`язань.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , та контроль за виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на співробітників Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , та контроль за виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на співробітників Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.
Копію ухвали невідкладно направити на адреси: ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, вручити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2