У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 600 009 66 від 06 березня 2018 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 19.02.2010 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі, -
обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 продовжено строк тримання під вартою обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 до 23.06.2021 включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, і продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, при обранні запобіжного заходу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 стосовно нього та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що в даному випадку, він є опікуном своєї матері, яка не може пересуватись та знаходиться сама вдома.
Вказує на те, що раніше, перебуваючи на волі, він з?являвся на виклики до суду та не переховувався від органів досудового розслідування і суду, а тому, наразі, зазначає про необґрунтованість рішення про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, за наслідками існування яких до нього слід продовжувати строк його перебування під вартою.
Матеріали контрольного провадження, надійшли до суду апеляційної інстанції 26.05.2021, а передані в провадження судді-доповідача - 27.05.2021.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, на визначений судом апеляційної інстанції час для розгляду даного провадження, прокурор, обвинувачений та його захисник, не викликались, оскільки учасниками провадження, зокрема апелянтом, не заявлялась клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
А тому, колегія суддів, виходячи з 3-х денного строку розгляду вказаної категорії проваджень, передбаченого приписами ч. 3 ст. 422-1 КПК України, прийняла рішення про проведення судового засідання без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши контрольне провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів, що виділені з кримінального провадження//контрольне провадження, на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
У судовому засіданні 26.04.2021 прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд, заслухавши пояснення представника потерпілого на підтримання доводів клопотання прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, дійшов висновку про продовження у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.
Як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.06.2021 включно, оскільки ОСОБА_5 , згідно обвинувального акта, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вчиненого на замовлення, за скоєння якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, що, само по собі детермінує один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України - ухилення від суду.
Водночас, враховано і стан його здоров`я обвинуваченого, який не перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення.
Обраний стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, що позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду.
На дані висновки не можуть вплинути твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він є опікуном своєї матері, яка не може пересуватись та перебуває сама вдома, оскільки доказів цьому ним не надано, та за будь-яких обставин, ці твердження не можуть вплинути чи зменшити існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Інших будь-яких доказів, які могли б бути підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, - не видно.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі докладно наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 600 009 66 від 06 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 , обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, якою продовжено строк тримання під вартою до 23 червня 2021 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3