Дата документу 12.03.2021 Справа № 335/3706/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/3706/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_5.
Провадження №11-кп/807/737/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_6.
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

при секретарі ОСОБА_9.,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2021 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є приватним підприємцем, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.ч.2,4 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України,

у кримінальному провадженні №335/3706/19 відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 року народження,

за участю прокурора ОСОБА_4,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_11., ОСОБА_12.,

захисника - адвоката ОСОБА_13.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_13. звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_1 у виді тримання під вартою задоволене, продовжено відносно останнього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 квітня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_13. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано з порушенням строку, передбаченим ч.1 ст.199 КПК України. При цьому, прокурором не подано клопотання про поновлення зазначеного строку. На думку апелянта, прийнявши клопотання про продовження ОСОБА_1 строку тримання під вартою та розглянувши його по суті, суд першої інстанції допустив порушення ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ч.1 ст.199 КПК України.

Наданий прокурором у судовому засіданні акт від 24 лютого 2021 року ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» про відмову від отримання ОСОБА_1 клопотання та його відмову від підпису не може бути розцінений як підтвердження факту виконання стороною обвинувачення вимог ч.2 ст.184 КПК України, оскільки зазначений документ не містить достатніх даних про повноваження на вчинення процесуальних дій, а також даних, які б об`єктивно фіксували зазначену відмову, зокрема: дані відеофіксації, підписи свідків/понятих, тощо.

Крім того, стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували існування ризиків та того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Оцінюючи підозру відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , а також відомості з Реєстру матеріалів досудового розслідування, суд першої інстанції при підготовчому судовому засіданні приступив до оцінки доказів та матеріалів кримінального провадження з точки зору їх допустимості і достатності для продовження запобіжного заходу.

Ризиків, на які прокурор посилається у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не існує, як і не існує самої кримінальної справи.

Відповідну правову оцінку зазначеному обвинувальному акту надано Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, яку обґрунтовано виклав у Висновку науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України.

Показання свідків та потерпілих були відкриті в порядку ст.290 КПК України і жодного разу ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій, направлених на спонукання свідків чи потерпілих відмовитись від дачі показань або відмови їх явки до суду за викликом.

Реальність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, протягом певного часу може мати місце на початкових стадіях досудового розслідування чи судового розгляду, але в подальшому повинно підтверджуватися не абстрактними припущеннями, а реальними фактами. Зокрема, придбання квитків, зміна місця проживання, підтверджені документально відомості про відсутність постійного місця проживання, наявність реальних доказів та відомостей, достатніх вважати, що ОСОБА_1 має можливість залишити територію Україну.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив про те, що ОСОБА_1 під час досудового розслідування погрожував потерпілим та свідкам, проте доказів вищезазначеного не надано.

Щодо зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що сторона захисту не запропонувала суду розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, то апелянт зазначив, що це є його правом, а не обов`язком звертатись до суду з відповідним клопотанням, при цьому, будь-який запобіжний захід відносно ОСОБА_1 не може бути обраний чи продовжений у кримінальному проваджені, яке є сфальсифікованим.

Згідно з ухвалою суду, 23 лютого 2021 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.ч.2,4 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115, п.п.7, 13 ч.2, ст.115, ч.ч.2,4 ст.189, ч.1 ст. 307 КК України, ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за підсудністю, визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, по якому призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2021 року старшим групи процесуальних прокурорів до суду подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_1 , який закінчується 27 лютого 2021 року, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, так і ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі, отримає можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків, існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали, тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор ОСОБА_4. підтримав його з наведених вище підстав та надав на підтвердження виконання стороною обвинувачення процесуального обов`язку щодо своєчасного вручення клопотання обвинуваченому ОСОБА_1 до початку його розгляду акт від 24 лютого 2021 року, складений уповноваженими особами ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», про відмову обвинуваченого ОСОБА_1 від отримання клопотання.

Представники потерпілих (кожен окремо) - адвокати ОСОБА_14, ОСОБА_15., ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_10. висловились на користь задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ризики, наведені у клопотанні, наразі не змінились та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_1 заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_13. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування такої процесуальної позиції наголосив на тому, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 таких дій, які з точки зору кримінального закону є протиправними, а використані у обвинувальному акті формулювання його ролі у вчиненні протиправних дій є некоректними та неприпустимими.

Зауважив, що на думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження сфальсифіковані, у тому числі з використанням завідомо неправдивих показань потерпілих та свідків, з метою усунення обвинуваченого ОСОБА_1 як конкурента з ринку надання певного виду послуг та заволодіння майном, яке є власністю членів його родини, раніше на обвинуваченого ОСОБА_1 з цією ж метою було вчинено замах на умисне вбивство.

Ризики, про які прокурор послідовно заявляє у клопотаннях аналогічного змісту, захисник вважає штучно створеними під час досудового розслідування та не підтвердженими документально на час розгляду цього клопотання.

Вважає, що за таких обставин суд має відмовити стороні обвинувачення у задоволенні клопотання як необґрунтованого та не доведеного доказами.

Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_16. при вирішенні клопотання прокурора вважали можливим змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_1 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_3 , захисники ОСОБА_17., ОСОБА_18. підтримали позицію захисника ОСОБА_13.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд матеріалів оскарження ухвали за апеляційною скаргою без його участі, проти чого захисник - адвокат ОСОБА_13., прокурор ОСОБА_4 , представники потерпілих - адвокати ОСОБА_11., ОСОБА_12. не заперечували.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь обвинуваченого ОСОБА_1 у розгляді поданої апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_13. не є обов`язковою, та сам обвинувачений не бажає брати таку участь, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі обвинуваченого ОСОБА_1 .

Заслухавши:

доповідь судді;

захисника - адвоката ОСОБА_13., який підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні клопотання прокурора відмовити;

прокурора, представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_11., ОСОБА_12., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими та суперечать змісту самого клопотання.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_1 , доводи його захисника, інших обвинувачених, їх захисників, думка прокурора, представників потерпілих та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.3, ст.209, ч.ч.2,4 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України, які є особливо тяжкими та тяжкими злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства під час судового розгляду.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

З наявних матеріалів та оскаржуваної ухвали убачається, що суд врахував те, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання у м.Запоріжжі, певні соціальні та родинні зв`язки, не судимий, проте, на думку суду першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, вищевказане не зменшує встановлених ризиків.

З зазначеного приводу суд обґрунтовано звернув увагу на те, що, за змістом обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні протягом кількох років особливо тяжких злочинів, які пов`язані в т.ч. з погрозами життю та здоров`ю громадян, тому існує ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків, які ще не допитані. Окрім того, усвідомлюючи суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому правопорушеннях, останній може переховуватись від суду, оскільки він вже перебував у розшуку.

Отже задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що суд, оцінюючи підозру, у підготовчому судовому засіданні приступив до оцінки доказів та матеріалів провадження, є безпідставними та суперечать змісту оскаржуваної ухвали.

Надані суду апеляційної інстанції матеріали та зміст вищевказаної ухвали свідчать про те, що суд першої інстанції не вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого провадження.

Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не є переконливими, ці доводи були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Щодо доводів захисника про вручення обвинуваченому копії клопотання прокурора із запізненням, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Відомостей про те, що вказані вимоги порушені прокурором, в наявних матеріалах провадження немає.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що під час розгляду клопотання обвинувачений мав можливість реалізувати свої процесуальні права, в т.ч. і право на захист.

Обвинувачений та його захисник були присутні при розгляді клопотання, висловили свої заперечення проти доводів клопотання, а в подальшому захисник звернувся з апеляційною скаргою на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду цього клопотання.

Доводи сторони захисту про те, що акт, згідно з яким, обвинувачений ОСОБА_1 відмовився від отримання клопотання та від підпису, не може бути розцінений як підтвердження факту виконання стороною обвинувачення вимог ч.2 ст.184 КПК України, є непереконливими. Викладені в зазначеному акті обставини ніким не спростовані в установленому законом порядку, та ставити їх під сумнів у суду не було жодних підстав.

Те, що клопотання подано прокурором до суду менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою (на що також звертає увагу захисник) обумовлено об`єктивними обставинами.

Зокрема, як убачається з матеріалів оскарження ухвали, зазначене кримінальне провадження надійшло в провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 23 лютого 2021 року за підсудністю, визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року.

Цього ж дня - 23 лютого 2021 року, прокурор Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4. подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 .

Вказана обставина (звернення до суду з клопотанням менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою) сама по собі не є перешкодою для розгляду клопотання. В свою чергу, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали.

У розумінні положень кримінального процесуального законодавства, не є вказана обставина і безумовною підставою для відмови в задоволенні поданого клопотання.

Доводи сторони захисту про фальсифікацію матеріалів провадження та про недоліки обвинувального акту (з посиланням на оцінку обвинувального акту, надану Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького НАН України), є передчасними та мають перевірятися в установленому законом порядку судом першої інстанції, на що обґрунтовано звернув увагу і суд першої інстанції в своїй ухвалі.

Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що кримінальної справи взагалі не існує, є необґрунтованим та суперечить матеріалам провадження.

Посилання сторони захисту на те, що показання свідків та потерпілих були відкриті в порядку ст.290 КПК України, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Як зазначено у ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_13. залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_1 у виді тримання під вартою задоволене та продовжено відносно останнього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_6. ОСОБА_7 ОСОБА_8.