Справа № 461/6695/21
Провадження № 1-кс/461/4540/21
УХВАЛА
Іменем України
12.08.2021 м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
слідчого Карабінюва

розглянувши погоджене з прокурором клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваденні №0000005 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , в якому просить слідчого суддю накласти арешт із забороною розпоряджатися ( в тому числі заборонити власникам земельної ділянки здійснювати будь які дії щодо поділу та/або об`єднання земельних ділянок) та користування на земельну ділянку з кадастровим номером площею 0,0540 га кадастровий номер :08:002:0981 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що розташована за адресою: м.Львів, проектована вулиця VI вул.Нагірна.

В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що cлідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінальному провадженні у №0000005 від 14 січня 2021 року, ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що внаслідок зловживання службовими особами одного із підприємств Львівської області своїми службовим становищем, були спричинені тяжкі наслідки. 13 січня 2021 року до Львівської обласної прокуратури надійшов рапорт працівника в ОВС 2 відділу ГВ КЗЕ УСБУ у Львівській області про те, що в ході здійснення заходів, спрямованих на захист інтересів держави у сфері економічної безпеки, було отримано інформацію щодо незаконного заволодіння земельними ділянками комунальної власності територіальної громади м. Львова службовими особами ТзОВ «Львівська обласна організація «Товариство українських офіцерів» та службовими особами Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Товариство українських офіцерів» (надалі ЛОО ВГО ТУФ). В ході досудового розслідування встановлено, що 23 жовтня 2014 року, на засіданні Львівської міської ради, на підставі звернення громадян інвалідів війни учасників бойових дій Афганістані, учасників ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та листа ЛОО ВГО «Товариство українських офіцерів», було прийнято ухвалу N4001 від 23 жовтня 2014 року, відповідно до якої вищевказаним громадянам було погоджено надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних споруд. В подальшому, 22 квітня 2015 року, службовими особами ЛОО ВГО «Товариство українських офіцерів», а саме головою громадської організації ОСОБА_20 та першим помічником голови громадської організації ОСОБА_18 , через Центр надання адміністративних послуг Львівської міської ради, було подано звернення в інтересах інвалідів війни, учасників бойових дій, ветеранів військової служби та членів їх сімей ЛОО ВГО «Товариство українських офіцерів» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 щодо погодження місця розташування і надання у власність земельної ділянки для житлового будівництва ветеранам, інвалідам піни. 14 липня 2015 року, на засіданні Львівської міської ради, на підставі розгляду вищевказаного звернення, було прийнято ухвалу №4946 від 14 липня 2015 року, щодо надання вищевказаним громадянам земельних ділянок для будівництва обслуговування індивідуальних житлових будинків та дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованою площею 0,8565 га, обмежених проектованою АДРЕСА_1 у власність для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків за рахунок земель, що не надані у власність або користування. В подальшому вказаними громадянами було подано заяви до ЛКП «Центр земельного кадастру та землеустрою» для виготовлення проекту землеустрою для відведення земельною ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку у м. Львові обмеженої проектованою АДРЕСА_1 та після отримання вищевказаних проектів землеустрою було зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки. В ході аналізу інформації, наявної в матеріалах досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_18 , отримав у власність земельну ділянку площею 0,0540 га кадастровий номер :08:002:0989 (реєстраційний номер об`єкта
нерухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_19 , отримала у власність земельну ділянку площею 0,0540 кадастровий :08:002:0981 (реєстраційний номер об`єкта перухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, встановлено, що ОСОБА_18 , у 2015 році перебував на посаді першого заступника голови ЛОО ВГО «Товариство український офіцерів» та в подальшому 07 серпня 2015 року в ході засідання загальних зборів громадської організації був обраний на посаду голови. В ході допиту в якості свідків учасників ЛОО ВГО «Товариство українських офіцерів» ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , встановлено, що ОСОБА_19 , жодного разу не бачили, та участі у її прийнятті як члена громадської організації не приймали, з якого часу остання є учасником їм не відомо, однак остання була включена до списку громадян, які подавали документи до Львівської міської ради, щодо отримання земельних ділянок для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку у м. Львові. В подальшому, під час проведення досудового розслідування 11 травня 2021 року, слідчим СУ ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_24 від 19 квітн 2021 року №4617806/21 про тимчасовий доступ до речей і документів, було вилучено з володіння Львівської міської ради оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_19 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку у м. Львові обмежена проектованою АДРЕСА_1 . В ході аналізу документів, які наявні у вказаному проекті землеустрою встановлено, що на деяких документах від імені ОСОБА_19 , наявний підпис, який ймовірно належить ОСОБА_18 , та приписка до нього зі словами згідно Посвідчення». Крім того, серед вказаних документі наявна копія Посвідчення видане ОСОБА_18 , який проживає АДРЕСА_2 , про
те, що він згідно з рішенням Завійської сільської ради Калуського р-ну, Івано- Франківської області, від 17 грудня 1998 року № 12/2 призначений опікуном над ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і над її майном. Проте, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ішемічної хвороби серця, дифузного кардіосклерозу та гіпертонічної хвороби, про що складено Актовий запис про смерть № 15 від 04 березня 2014 року. Крім того, в ході допиту в якості свідка ОСОБА_25 , котра перебувала на посаді секретаря Завійської сільської ради Каліського р-ну. Івано - Франківської області, остання повідомила, що ОСОБА_18 , перебував з ОСОБА_19 у родинних стосунках, оскільки був її зятем. Також, в ході досудового розслідування було отримано відповідь на запит із Архівного відділу Калуської районної державної адміністрації, з якого випливає, що у документах виконкому Завійської сільської ради Калуського р-ну Івано-Франківської області за 1998 рік, рішення № 12/2 не виявлено, а 17 грудня 1998 року виконкомом розглядалось лише одне питання «Про стан паспортизації на території сільської ради» і прийняте відповідне рішення №19. В подальшому в ході аналізу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 14 лютого 2019 року між ОСОБА_19 та ОСОБА_26 було укладено договір суперфіцій про встановлення права користування земельними ділянками для забудови № 119.
Враховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування існує сукупність підстав вважати, що вище зазначені земельні ділянки є доказами злочину та містять відомості щодо меж та місця розташування вказаних земельних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення (що є необхідним для проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні), а також є речима (предметами), що були об`єктами кримінально протиправних дій, мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження є речовими доказами у даному кримінальному
провадженні, тому слідчий просить клопотання задоволити.
Слідчий в судовому засіданні підтримав дане клопотання. Просив задоволити його. Надав аналогічні викладеним в клопотанні пояснення.
Заслухавши пояснення слідчого, перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
14.01.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 внесено відомості вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 27.07.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером площею 0,0540 га кадастровий номер :08:002:0981 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що розташований за адресою: м.Львів, проектована вулиця VI вул.Нагірна, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000005.
Як визначено у ч. 1 ст. 318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про накладення арешту майна, слідчому судді не надано доказів на підтвердження того, що дане майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення або є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Частина 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий всупереч ч.1 ст.173 КПК України не довів необхідності застосування арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України. Не довів, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене майно є доказом кримінального провадження. Всупереч ч.1 ст.170 КПК України слідчий не довів, що існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий всупереч ч.2 ст.170 КПК України не довів мету арешту та всупереч ч.3 ст.170 КПК України не довів, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Тобто не довів, що це майно було знаряддям злочину, зберегло сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Всупереч ч.3 ст.132 КПК України слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого і може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із даним клопотанням.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 168, 170- 173, 309, 392 -395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваденні №0000005 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання

Слідчий суддя ОСОБА_1