Ухвала
іменем України
17 червня 2021 року

м. Київ

справа №757/31502/20-к
провадження №51-3576ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року,
встановив:
Вказаною ухвалою захисникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а апеляційну скаргу повернуто.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що 17 березня 2021 року в суді першої інстанції було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду першої інстанції, а на проголошенні її повного тексту 19 березня цього ж року він був відсутній в судовому засіданні районного суду та отримав копію через систему «Електронний суд» лише 30 березня. Вказує, що відсутність повного тексту оскаржуваної ним ухвали суду першої інстанції тягне за собою неможливість виконання вимог ст. 396 КПК щодо змісту апеляційної скарги, а тому вважає такі обставини поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копію судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи, наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, які полягали в тому, що цей суд безпідставно відмовив йому у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно зі ст. 117 КПК пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Відповідно до вказаної норми, процесуальний строк може бути поновлений, якщо особа з поважних причин не вчинила відповідну процесуальну дію до його закінчення.
Під поважними причинами кримінальний процесуальний закон розуміє обставини непереборного характеру, наприклад такі, як стихійне лихо, тяжку хворобу або інші, в силу яких особа була позбавлена реальної можливості вчасно звернутися до суду із заявою чи скаргою, тобто ті обставини, які не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судового рішення, пов`язані дійсно з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Так, із змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року з пропуском строку на її апеляційне оскарження, заявивши в ній клопотання про його поновлення. На обґрунтування поважності причин пропуску вказаного строку, захисники зазначили, що копію повного тексту отримали через систему «Електронний суд» лише 30 березня.
Керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційний суд ухвалою від 17 травня 2021 року відмовив у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року та повернув апеляційну скаргу на вказане судове рішення, оскільки не знайшов підстав для поновлення вказаного строку.

Обґрунтовуючи своє рішення, цей суд послався на той факт, що при розгляді справи в суді першої інстанції 17 березня 2021 року брали участь захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були присутні при проголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, а також роз`яснено порядок та строки його оскарження, а тому скаржники були належним чином обізнані про зміст ухвали районного суду та строком її оскарження.
При цьому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність захисників в судовому засіданні при проголошенні повного тексту ухвали суду першої інстанції, не є переконливими і не є поважною причиною для його поновлення.
Аргументованих доводів, які би вказували на неправильність прийнятого апеляційним судом рішення, захисник ОСОБА_5 в касаційній скарзі не навів.
Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою та вмотивованою, і за своїм змістом відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Крім того в касаційній скарзі ОСОБА_5 просить у порядку ч. 2 ст. 434-1 КПК передати зазначене кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду. В обґрунтування свого клопотання останній посилається на необхідність відступити від висновку про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у постановах колегій суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 березня 2021 року (справа №343/2463/14-к, провадження №51-9818км18) та Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа №487/3760/19, провадження №51-4870км19), оскільки, на його думку, у них прийнято різні рішення, однак з посиланням в усіх випадках на викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Зі змісту наведеної норми процесуального права випливає, що законодавцем сформульовано конкретні умови, наявність сукупності яких слугує підставою для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати. Зокрема, такими обов`язковими умовами є: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.
Разом із тим у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо необхідності передачі даного кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду, оскільки висновки про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені у вищевказаних постановах колегій суддів Другої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду не суперечать висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18).
Окрім цього, слід зазначити, що питання про передачу кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду вирішується лише після відкриття касаційного провадження, однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, такі підставі відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року відмовити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3