Справа № 308/9/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах громадянина України ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах громадянина України ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту майна, вилученого у ОСОБА_4 в ході огляду місця події від 03.01.2021 року - автомобіля марки «Citroen C5», реєстраційний номер знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, який поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021.

Адвокат ОСОБА_3 , володілець майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, адвокат ОСОБА_3 подав заяву, відповідно до якої клопотання підтримує, просить таке розглянути у його відсутності. До заяви додав копію висновку експерта Закарпатського науково дослідного експертно криміналістичного центру № СЕ-19/107-21/308-ТР від 25.02.2021, копію витягу з ЕРДР № №0000009 від 04.01.2021.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав рапорт про розгляд клопотання за його відсутності; вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174КПКУкраїни.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, 12.02.2021 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні №0000009 за клопотанням прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 накладено арешт на вилучений у ОСОБА_4 в ході проведення огляду місця події від 03.01.2021 року, зокрема на автомобіль марки «Citroen C5», реєстраційний номер знак НОМЕР_1 , червоного кольору, який поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Зазначений автомобіль вилучено у ОСОБА_4 , в матеріалах клопотання наявна копія довіреності, перекладена належним чином на українську мову, відповідно до якої ОСОБА_6 уповноважив Каналош Арпада на вчинення юридично значимих дій, що стосуються ТЗ автомобіля марки «Citroen C5», номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску.

Метою накладення арешту на майно автомобіль марки «Citroen C5» відповідно до ухвали слідчого судді від 12.02.2021 року є збереження речових доказів.

Відповідно до копії висновку експерта Закарпатського науково дослідного експертно криміналістичного центру № СЕ-19/107-21/308-ТР від 25.02.2021 в ідентифікаційне номерне позначення кузова, наданого на дослідження автомобіля ««Citroen C5», д.н.з. НОМЕР_1 , зміни не вносилися; першопочатковим ідентифікаційним номерним позначенням кузова автомобіля ««Citroen C5», д.н.з. НОМЕР_1 , є VF7DCRHZB76530508.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, враховуючи, що даний автомобіль визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження, яке на даний час не розглянуто, обвинувальний акт до суду не передано /відповідні дані у матеріалах клопотання відсутні/, суд вважає за доцільне частково скасувати арешт на вищевказаний автомобіль та передати його власнику на відповідальне зберігання до розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, клопотання про скасування арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100,174 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Citroen C5», реєстраційний номер знак НОМЕР_1 , номерне позначення кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, червоного кольору, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року по справі № 308/9/21, в частині заборони користування ним та повернути автомобіль ОСОБА_4 при наявності відповідних належним чином посвідчених документів, що надають право користуватися вказаним транспортним засобом.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу марки «Citroen C5», реєстраційний номер знак НОМЕР_1 , номерне позначення кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, червоного кольору, у переданому вигляді до скасування арешту майна у повному обсязі у встановленому КПК України порядку до розгляду кримінального провадження №0000009 від 04.01.2021 року.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1