КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/624/2021 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 щодо ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортирними засобами на строк 3 (три) роки.
Звільнено ОСОБА_13 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_13 - 12 584 (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_12 - відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_10 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
Судом визнано доведеним, що водій ОСОБА_13 24.06.2018 року, близько 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем - «Toyota Fortuner», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 5 км автодороги Північно-Східний об`їзд міста Києва, що в Бориспільському районі Київської області, у смузі для руху в напрямку міста Бориспіль, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки Порожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив самовпевненість, відволікся від керування автомобілем, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 1.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів», пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», пункту 12.6 ґ) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «поза населеними пунктами транспортним засобам на інших автомобільних дорогах дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год.», рухався з перевищенням дозволеної на вказаній ділянці дороги швидкістю, а саме швидкістю 120 км/год., не впевнившись у безпеці свого маневру, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля, перетнув суцільну лінію дорожньою розмітки, чим порушив вимоги підпункту 1.1. розділу 34 «дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, згідно з яким «лінію 1.1. горизонтальної дорожньої розмітки перетинати забороняється», виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із сідловим тягачем «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у складі з напівпричепом «Schwarzmuller», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_14 , та подальше зіткнення із сідловин тягачем «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_5 , у складі з напівпричепом «Schmitz», реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_15 , які рухалися у зустрічному напрямку, в смузі для руху в напрямку міста Дніпро.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Toyota Fortuner», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №81/258/тр від 31.07.2018 року смерть ОСОБА_16 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалися крововтратою та розвитком шоку. Всі зазначені ушкодження є прижиттєвими, виникли в короткий проміжок часу та об`єднані одним спільним механізмом травми - дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні автотранспорту, що рухався, із перешкодою. Виявлені тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися від дії тупих предметів при автомобільній травмі в салоні автомобіля, при знаходженні потерпілого на пасажирському сидінні при зіткненні автомобіля, що рухався, із перешкодою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №80/256/тр від 30.07.2018 року смерть ОСОБА_17 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалися крововтратою та розвитком шоку. Всі зазначені ушкодження є прижиттєвими, виникли в короткий проміжок часу та об`єднані одним спільним механізмом травми - дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні автотранспорту, що рухався, із перешкодою. Виявлені тілесні ушкодження в своїй окупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися при автомобільній травмі в салоні автомобіля при знаходженні потерпілої на пасажирському сидінні, при зіткненні автомобіля, що рухався, із перешкодою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №135/е від 30.08.2018 року у ОСОБА_19 виявлені ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна, струсу головного мозку, множинні рани та садна обличчя, голови, тулубу та кінцівок. Описані ушкодження утворилися від дії тупого/их предмету/ів по даті можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду про призначення експертизи, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.
Таким чином, порушення водієм ОСОБА_13 вимог пунктів 1.2, 2.3 б), д), 10.1, 12.6 г) та підпункту 1.1 розділу 34 «дорожня розмітка» Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді смерті потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та спричинення потерпілому ОСОБА_20 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого та безпідставно застосував положення ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням.
В аналогічних за змістом апеляційних скаргах представник потерпілих ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_12 порушує питання про скасування вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, а також просить задовольнити цивільний позов потерпілих у частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у повному обсязі.

Свої вимоги представник потерпілих обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого та безпідставно застосував положення ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням. На його переконання, у даному випадку, відсутнє щире каяття обвинуваченого ОСОБА_13 та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим; водночас, приймаючи рішення щодо задоволення позовної заяви частково, суд не врахував, що потерпілим заподіяно тяжку моральну шкоду, дотепер вотепер відчувають постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора,представника потерпілих ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підялгає задоволення, а апеляційна скарга представника потерпілих ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_12 частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється.
З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_18 .
Водночас, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - заслуговують на увагу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючу обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, згідно характеристики ДОП СП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області обвинувачений характеризується задовільно; згідно довідки №1426/49396 від 16.07.2015 року ОСОБА_13 з 12.04.2015 року перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення; згідно характеристики за підписом полковника ОСОБА_21 , ОСОБА_13 займає активну громадську позицію, є справжнім патріотом України, прикладом Української гідності для сучасної молоді, протягом 2014 року брав участь в бойових діях та обороні на території Луганської та Донецької областях в складі добровольчого підрозділу; також суд врахував ставлення ОСОБА_13 до вчиненого, та дійшов висновку щодо виду та розміру покарання: у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами троком на 3 (три) роки.

Однак, на переконання колегії суддів, таке покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам (смерть двох осіб та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості), а також не буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення аналогічних злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а тому доводи прокурора та представника потерпілих щодо м`якості призначеного судом першої інстанції ОСОБА_13 покарання є обґрунтованими.
Водночас, враховуючи особу обвинуваченого, зокрема те, що він є учасником бойових дій, підстав для призначення ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, як про це просять потерпілі, колегія суддів не вбачає.
Крім того, звільняючи ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів достатніх та необхідних підстав для звільнення обвинуваченого від покарання, належним чином не вмотивувавши своє рішення у цій частині.
Також, на переконання колегії суддів, призначення покарання за вчинення тяжкого злочину із застосуванням ст. 75 КК України може створити у суспільстві враження вибіркового правосуддя та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання.
Однак, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, вважає його законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції, дотримався у повній мірі вимог законодавства як процесуального так і матеріального, та, на переконання колегії суддів, прийняв законне та справедливе рішення, належним чином його обґрунтувавши.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 413, 419 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, з ухваленням судом апеляційної інстанції у цій частині нового вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати, призначене йому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 щодо ОСОБА_13 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та застосування ст 75 КК України.
Призначити ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_13 залишити без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ______________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4