ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3399/20 Номер провадження 11-кп/814/469/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
представника
органу пробації ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Охтирка Сумської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 14 травня 2019 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Прийняття такого судового рішення, суд першої інстанції мотивував тим, що на даний час засуджений не досяг належного ступеня виправлення та клопотання останнього є передчасно поданим.
В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою замінити ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що він, ОСОБА_7 : 1/3 частину покарання відбув 30 вересня 2020 року; за час відбування у ДУ «Крюковська виправна колонія №29» характеризується позитивно, не порушує режим відбування покарання, стягнень не має, має 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог безпеки праці; у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує з останніми стосунки позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом установи; утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд за ними та використовує їх тільки за призначенням; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці; за ст.123 КВК України приймає особисту участь в: організації виховних заходів, які проводяться в установі; реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», відвідує заплановані заходи «Професія»; відповідно до ст.127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну ініціативу в організації їх роботи, входить до складу фізкультурно-спортивної секції; згідно зі ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує доброзичливі родинні зв`язки із близькими та рідними шляхом листування, побачень, телефонних розмов; вину у вчиненому злочині визнає повністю, міру покарання вважає справедливою, що підтверджується заявою в особовій справі; ПрАТ «Тепличний комбінат» гарантує йому, ОСОБА_7 , робоче місце на посаді слюсара-ремонтника підприємства з окладом згідно штатного розпису з відрахуванням внесків щодо заробітної плати відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, засуджений зазначає, що за час відбування покарання він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, що підтверджується характеристикою щодо ОСОБА_7 з виправної колонії.

Крім того, на думку апелянта, місцевим судом не враховано те, що закон не містить заборони застосування приписів ч.1 ст.82 КК України у разі перевищення строку невідбутої частини покарання максимальній межі, встановленій у загальній частині КК України для виправних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав наведених в ній, прокурора який, посилаючись на законність судового рішення місцевого суду, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника органу пробації, який вважав за можливе замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі, вивчивши матеріали провадження та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання за необережний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

У той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Пунктом 17 цієї Постанови передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

За змістом кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній трудовій колонії.

Законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що 14 травня 2019 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Застосовано ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою із залу суду, строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу затримання (а.м.о.с. 4-16).

24 вересня 2019 року Сумським апеляційним судом та 30 січня 2020 року Верховним Судом вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 щодо ОСОБА_7 залишено без змін (а.м.о.с. 24-27; 47-52).

Згідно вироку місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08 жовтня 2014 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі напрямком Суми - Полтава на ділянці 82 км + 600 м, рухаючись у темну пору доби із с. Чернеччина до м. Охтирка Сумської обл., усупереч пунктам 2.3.б, 2.9.а, 12.1 та 12.2 ПДР України неподалік від початку населеного пункту - м. Охтирка, будучи неуважним та не слідкуючи за зміною дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, у результаті чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом, здійснив виїзд за межі проїзної частини праворуч та допустив перекидання транспортного засобу.

Унаслідок ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 21154 ОСОБА_10 отримав небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження та помер від механічної асфіксії внаслідок стиснення грудної клітини й живота.

Порушення вимог п. 12.1 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходилися у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та її наслідками - смертю потерпілого ОСОБА_10 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_7 визначено з 14 травня 2019 року, кінець строку покарання 14 листопада 2023 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за яке засуджено ОСОБА_7 є необережним тяжким злочином.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_7 відбув третину строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин, що свідчить про наявність формально-юридичної підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 14 травня 2019 року.

З 15 травня 2019 року засуджений ОСОБА_7 перебував у ДУ «Сумській слідчий ізолятор», характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 28 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», працевлаштований прибиральником службових приміщень, на даний час характеризується позитивно; режим відбування покарання не порушує, стягнень не має, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці має п`ять заохочень у виді оголошення подяк, що підтверджується довідкою про заохочення та стягнення від 11 лютого 2021 року (а.м.о.с. 129) та погодженим поданням про застосування до засудженого заходу заохочення від 11 лютого 2021 року (а.м.о.с. 130).

За характеристикою начальника ДУ «Крюковська виправна колонія» від 19 листопада 2020 року, у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Засуджений приймає особисту участь в: організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Професія», у роботі самодіяльних організацій; проявляє соціально-корисну ініціативу в організації їх роботи, входить до складу фізкультурно-спортивної секції, відвідує заплановані заходи, під час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебуває.

Засуджений ОСОБА_7 підтримує доброзичливі родинні зв`язки із близькими та рідними шляхом листування, побачень, телефонних розмов.

За вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року ОСОБА_7 має позов на загальну суму 40000,00 гривень на користь держави, до бухгалтерії установи надійшов виконавчий лист на сумму 15514,14 грн, відшкодовано шляхом відрахувань із заробітної плати 571,71 гривень.

Під час судового розгляду винуватість у вчиненому злочині не визнавав; згідно особистої заяви винуватість визнає повністю, міру покарання вважає справедливою.

Застосування до засудженого покарання у виді виправних робіт підтверджується можливістю його працевлаштування на посаду слюсара-ремонтника ПрАТ «Тепличний комбінат» з окладом відповідно до штатного розпису з відрахуванням внесків щодо заробітної плати, визначених чинним законодавством, що підтверджується повідомленням директора ПрАТ «Тепличний комбінат» від 02 вересня 2020 року (а.м.о.с. 85).

Згідно висновку, викладеного в характеристиці начальника ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», ОСОБА_7 за час відбування сумлінною поведінкою і ставленням до праці стає на шлях виправлення; на підставі ст. 82 Кримінального кодексу України до нього не доцільно застосувати заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (а.м.о.с. 110).

У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки, викладені в характеристиці начальника ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», оскільки лише адміністрація установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.

Щодо позитивної характеристики засудженого, то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Аналізуючи встановлені вище обставини, колегія суддів вважає, що у поведінці засудженого спостерігаються позитивні тенденції, які свідчать про те, що засуджений стає на шлях виправлення, однак наразі застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_7 є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження та особової справи не свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого основного виду покарання.

Зважаючи на те, що при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд встановлює чи став засуджений на шлях виправлення, твердження ОСОБА_7 про наявність у нього на утриманні матері та дружини, які є інвалідами, не є безумовною та доцільною підставою для застосування щодо нього положень ст. 82 КК України. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що його дружина є інвалідом третьої групи та працює, його мати має інших родичів, які можуть здійснювати догляд за нею.

Посилання апелянта на те, що закон не містить заборони застосування приписів ч.1 ст.82 КК України у разі перевищення строку невідбутої частини покарання максимальній межі, встановленій у загальній частині КК України для виправних робіт, є безпідставними у контексті обставин даної справи, оскільки місцевий суд, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, встановив, що останній не довів своє виправлення, та дана відмова суду першої інстанції не пов`язана із зазначеними вище доводами апелянта.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 належним чином та в повному обсязі дослідив обставини справи, врахувавши поведінку та характеристику засудженого за період відбування покарання, прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, та обґрунтовано залишив без задоволення клопотання засудженого.

За таких обставин, апеляційна скарга є необгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4