Дата документу 21.07.2021 Справа № 326/507/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/987/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №326/507/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Приморськ Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Приморськ Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.1 ст.353 КК,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

02.02.2020 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за пропозицією ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_11 , для отримання від нього визнання у скоєні ним дій, у яких він підозрюється ОСОБА_9 , а саме, зізнатися у вчиненні крадіжки металевих виробів останнього, через незаперті вхідні двері зайшли до приміщення будинку АДРЕСА_7 , де в одній з кімнат будинку в той час знаходились користувач домоволодіння ОСОБА_11 та його знайомий ОСОБА_12 . Далі приблизно о 17 годині 05 хвилин, знаходячись у будинку АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, з прямим умислом, з метою примусити ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечать його волі, а саме, отримати від нього визнання у скоєні ним крадіжки майна ОСОБА_9 та покарати його за це, з мотивів захисту невірно зрозумілих інтересів ОСОБА_9 , почергово нанесли не менше двадцяти ударів ногами по голові та тілу ОСОБА_11 , який через стан здоров`я внаслідок побиття та вважаючи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 працівниками Національної поліції України не міг чинити опір їх протиправним діям. У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 , бажаючи продовжити насильницькі дії відносно ОСОБА_11 , не реагуючи на благання потерпілого припинити протиправні дії, взяв будівельну цеглу зі шлакоматеріалу, яка знаходилась в цій же кімнаті будинку, та, використовуючи її як знаряддя вчинення злочину, спричиняючи фізичний біль та страждання, кинув її зверху на голову ОСОБА_11 , який лежав на підлозі та не здійснював опір. Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжуючи насильницькі дії відносно ОСОБА_11 , умисно, почергово, не менше двох разів кожен, кидали вказану будівельну цеглу зверху на голову та тіло ОСОБА_11 , який втрачав свідомість внаслідок побиття. Далі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, але не припиняючи їх, взяли до рук дерев`яний стілець, який знаходився в цій же кімнаті, та умисно, почергово нанесли ним ще не менше десяти ударів по голові та тілу ОСОБА_11 , внаслідок чого зламали стілець. У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , бажаючи продовжити насильницькі дії відносно ОСОБА_11 та завдати йому морального та фізичного страждання, переслідуючи спільну злочинну мету, не реагуючи на благання потерпілого припинити протиправні дії, умисно нанесли ОСОБА_11 , який лежав на підлозі, ніжкою від стільця не менше десяти ударів кожен в область сідниць. Внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 завдано тілесні ушкодження у виді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці без зміщення. Вищевказане тілесне ушкодження кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалось небезпечними для життя явищами, спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день). Чотири рани 3,0 х 1,0 см до 04 см глибиною, три рани 1,0 х 0,5 см до 0,5 см глибиною, 5,0 х 1,0 см до 1,0 см глибиною в лобно-тім`яній області, рана в області верхнього віка зліва з нерівними краями 2,5 х 0,5см до 0,5 см глибиною, крововилив в лівій параорбітальній області багрово-синюшного забарвлення. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна кожних покровів носу, обличчя, кистей, сідниць. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 02.02.2020 року в денний час доби ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 проходили біля будинку АДРЕСА_8 , де мешкає ОСОБА_12 , який перебував в цей час вдома разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 . Побачивши вказаних осіб, у ОСОБА_9 виник умисел зайти до будинку ОСОБА_12 з метою залякати його та спонукати своїми діями до припинення ведення ним, на думку останнього, аморального способу життя, а також покарати ОСОБА_11 за вчинення, на думку ОСОБА_9 , крадіжок його металевих виробів. На пропозицію ОСОБА_9 зайти до будинку ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 погодились. Того ж дня, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_9 , знаходячись у приміщенні вищевказаного будинку в цивільній формі одягу, з метою залякування ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на самовільне присвоєння владних повноважень службової особи працівника органів Національної поліції України, діючи умисно, представився особам, які перебували в будинку, працівником Національної поліції України, продемонструвавши ОСОБА_14 невстановлений досудовим розслідуванням документ, видавши його за службове посвідчення працівника Національної поліції України, для того, щоб останній впевнився в його словах. Після чого, ОСОБА_9 , розраховуючи на мовчазну згоду ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , самовільно присвоївши собі владні повноваження службової особи Національної поліції України, повідомив ОСОБА_12 , що вони прийшли до нього за скаргою сусідів та наказав ОСОБА_12 пред`явити йому для перевірки паспорт громадянина України та документи на вказаний житловий будинок. В свою чергу ОСОБА_12 , повіривши словам ОСОБА_9 та сприйнявши вказаних осіб за працівників поліції, а дії ОСОБА_9 законними, не чинив опір його протиправним діям та виконав вимогу ОСОБА_9 , надавши йому для перевірки зазначені документи. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне присвоєння владних повноважень працівника органів Національної поліції України, та вводячи й надалі в оману ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про нібито займану ним посаду працівника поліції, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_15 привести до ладу своє домоволодіння та попередив, що через деякий час вони повернуться для перевірки виконання його вимоги з боку ОСОБА_12 . Після цього, 02.02.2020 року приблизно о 17 годині ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , проходили повз житловий будинок АДРЕСА_7 , де мешкає ОСОБА_11 , який в той час перебував в приміщенні будинку разом із ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 ті ОСОБА_12 повірили його словам та сприйняли їх за дійсних працівників поліції, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне присвоєння владних повноважень працівника органів Національної поліції України, з метою помсти ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні крадіжки металевих виробів, запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зайти до будинку, на що останні погодились та, діючи за попередньою змовою між собою, вчинили відносно ОСОБА_11 суспільно-небезпечне діяння злочин, передбачений ч.2 ст.127 КК.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.127 КК, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.127 КК, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування, вчинене за попередньою змовою групою осіб; за ч.1 ст.353 КК, як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.127 КК у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.353 КК у виді 2 місяців арешту.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.127 КК, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжні заходи та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він 02.02.2020 року приблизно о 18.10 годині, заходячись у будинку АДРЕСА_7 після катування, а саме, умисного заподіяння ОСОБА_11 сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування, вчинене за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , впевнившись, що ОСОБА_11 живий та перебуває у стані непритомності, а спричинені спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження не спричинили смерть ОСОБА_11 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 знаходиться у безпорадному стані, діючи умисно, самостійно, з мотивів захисту не вірно зрозумілих інтересів свого знайомого ОСОБА_9 , не погоджуючи свої протиправні дії з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 не зможе самостійно залишити приміщення будинку та звернутись за допомогою сторонніх осіб, бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , перекинув на нього дерев`яну шафу, що знаходилась в цій кімнаті, якою останнього притиснуло до підлоги, та використовуючи відкрите джерело вогню запальничку «Cricket», яку мав при собі, підпалив штору у кімнаті та помістив її на вказану дерев`яну шафу, залишивши її горіти на тілі ОСОБА_11 , який в той час перебував без свідомості, внаслідок таких дій ОСОБА_8 в будинку сталася пожежа. Виконавши зазначені дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_11 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , покинули приміщення вищевказаного будинку, залишивши в ньому ОСОБА_16 . Однак злочинний намір ОСОБА_8 , направлений на протиправне позбавлення ОСОБА_11 життя, ОСОБА_8 до кінця не довів з обставин, що не залежали від нього, оскільки спричиненні спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ним самостійно, тілесні ушкодження не потягли смерть ОСОБА_11 на місці вчиненні злочину та останній під час пожежі прийшов у свідомість та самостійно виліз з будинку та у наступному протягом нетривалого часу йому надано медичну допомогу. Таким чином, ОСОБА_8 не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Зазначені дії ОСОБА_8 були кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК та призначити йому покарання із дотриманням вимог ст.68 КК у виді 6 років позбавлення волі; призначити за ч.2 ст.127 КК покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК шляхом часткового приєднання остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі; призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.127 КК у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.353 КК у виді 2 місяців арешту. На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі; призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.127 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд в порушення вимог ст.374 КПК не зазначив у вироку суттєвих причин з посиланням на матеріали кримінального провадження, які надали підстави визначити недоведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК. Судом при прийнятті вказаного рішення прийнято до уваги лише пояснення обвинувачених, які і в суді не визнавали обставини, викладені в обвинувальному акті. Також судом зроблено посилання на пояснення потерпілого ОСОБА_11 про те, що нібито куртка обгоріла з його вини. Проте вказані обставини повністю спростовуються допитом свідка ОСОБА_12 , який частково не відображений у вироку щодо підпалу ОСОБА_17 речей потерпілого та перекидання на останнього шафи, протоколами проведення слідчого експерименту, протоколом огляду місця події, протоколом огляду, висновком судової пожежно-технічної експертизи №12/1-6, відповідно до якої пожежа у домі потерпілого виникла із стороннього джерела вогню. Зазначена експертиза долучена до матеріалів провадження, проте судом оцінка вказаному доказу не надана. При цьому причин не взяття їх до уваги та не відображення цієї експертизи у вироку суду не зазначено. Отже рішення суду про виправдання ОСОБА_8 обґрунтоване лише показами обвинувачених, а інші докази судом не взято до уваги та їм не надано оцінки, а надані стороною обвинувачення докази фактично оцінені не у їх сукупності. Крім того, суд безпідставно звільнив обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Адже суд повинен був врахувати, що злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, тяжкість наслідків, що настали, алкогольне сп`яніння, причини та тривалість дій обвинувачених, а також відсутність даних, які би надавали задовільну характеристику особам обвинувачених. Також обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не визнали свою вину та не розкаялися. Надання обвинуваченими під час досудового розслідування матеріальної допомоги потерпілому було спрямовано на ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності. Також в ході судового розгляду було отримано дані щодо порушення ОСОБА_9 обов`язків, покладених на нього судом відповідно до ст.194 КПК. Також встановлено факт впливу на потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_10 з метою зміни ними показів в суді. А тому суд повинен був призначити обвинуваченим покарання без застосування ст.ст.75, 76 КК.

Також прокурор, з посиланням на ч.3 ст.404 КПК, просив повторно дослідити під час апеляційного розгляду докази за епізодом пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, які зазначені ним в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинувачених, захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Кримінальний процесуальний закон (ст.373 КПК) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом п.1 ч.3 ст.374 КПК в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, повинен перевірити зібрані на досудовому слідстві докази винуватості обвинуваченого, на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст.94 КПК оцінити їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надати належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навести детальний аналіз досліджених доказів.

Проте зазначені приписи процесуального закону при прийнятті рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК не були дотримані судом першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому йому даному обвинуваченні, виходив з того, що прямого умислу в діяннях обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого не було. При цьому суд послався на покази самого обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він своєю запальничкою підсвічував собі, оскільки в кімнаті не було світла. Також суд зазначив, що такі покази обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджуються із показами інших обвинувачених та потерпілого, який заперечував той факт, що ОСОБА_8 хотів його підпалити.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у даній справі було проведено судову пожежно-технічну експертизу №12/1-6, відповідно до висновків якої осередок виникнення пожежі знаходився на шафі в кімнаті №2. Джерелом запалювання була теплова енергія вогневого джерела запалювання (найвірогідніше полум`я запальнички). Причиною пожежі за адресою: АДРЕСА_7 стало занесення вогневого джерела запалювання. Механізм виникнення пожежі був наступним: за допомогою вогневого джерела запалювання (найвірогідніше полум`я запальнички) було здійснено займання тканини (чи іншого горючого матеріалу), яку помістили на шафу, після чого полум`я поширилося на інші горючі матеріали кімнати.

Однак з мотивувальної частини вироку вбачається, що судом взагалі не надано будь-якої оцінки висновкам даної експертизи, на яку посилалася сторона обвинувачення як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, а відтак і не наведено мотивів неприйняття даного доказу. Тим самим, суд взагалі не встановив причину виникнення пожежі в будинку потерпілого, але при цьому виправдав ОСОБА_8 у вчиненні замаху на вбивство потерпілого шляхом підпалу.

Свій висновок про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, суд першої інстанції фактично обґрунтував лише показами обвинувачених у справі. Але при цьому суд в порушення вимог ст.374 КПК не зазначив у вироку, чому надав перевагу саме показам обвинувачених, а не іншим наданим стороною обвинувачення доказам.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції послався на протоколи слідчих експериментів, проведених за участю обвинувачених та свідків.

Зі змісту зазначених протоколів слідчих експериментів вбачається, що свідок ОСОБА_12 під час даної слідчої дії пояснював про те, що ОСОБА_17 завалив шафу без задньої стінки на ОСОБА_18 та підпалив занавіску. Потерпілий стверджував про те, що коли він отямився, у будинку нікого не було та вже була пожежа. Обвинувачений ОСОБА_8 під час даної слідчої дії з поміж іншого пояснював про те, що він у будинку потерпілого підпалив поліетиленовий пакет своєю запальничкою після чого викинув палаючий пакет, куди саме не пам`ятає. Обвинувачений ОСОБА_10 , окрім іншого, пояснив, що бачив як ОСОБА_17 підпалив якусь ганчірку.

Між тим, виходячи зі змісту даних протоколів слідчих експериментів, судом у вироку не зазначено, чи в повному обсязі ним прийнято до уваги ці докази, чи до якоїсь їх частини суд поставився критично, як і не зазначено, які конкретно обставини підтверджуються цими протоколами слідчих дій.

У контексті наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку без належного достатнього правового обґрунтування необхідності виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 . Адже у вироку суду не зазначено мотивованого пояснення, чому суд прийняв одні з доказів і відкинув інші, тобто не вказано, які конкретні обставини були підставою для визнання судом одних доказів достовірними, а інших такими, які не заслуговують довіри.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення, та тягнуть за собою скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені порушення не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор вимагав скасувати вирок щодо усіх обвинувачених, але при цьому в резолютивній частині просив призначити обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.2 ст.127 КК те ж саме покарання, що і призначив суд першої інстанції та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. З огляду на що колегія суддів робить висновок про те, що прокурор погодився із рішенням суду щодо міри покарання, обраної судом обвинуваченому ОСОБА_10 , та звільнення його від відбування покарання.

Що стосується тверджень апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то колегія суддів, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК, характер фізичного болю, заподіяного потерпілому, кількість та тривалість нанесених йому тілесних ушкоджень вважає, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, застосування положень ст.75 КК до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід вважати необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4