ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000369 від 03 жовтня 2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2020 року захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу.

ЄУНСС №718/289/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Провадження №11-кп/822/63/21 Суддя: ОСОБА_10 ; присяжні ОСОБА_11 ,
Категорія: ч.1 ст. 115, ОСОБА_12 , ОСОБА_13
п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України Суддя доповідач: ОСОБА_1

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання:

-за ч.1 ст. 115 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі;

-за п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді довічного позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обрану ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обраховано з дня його фактичного затримання, тобто з 05.10.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 8039 (вісім тисяч тридцять дев`ять) гривень 85 копійок судових витрат на залучення експертів.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги та заперечення на них.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в своїй апеляції, вважає, що вирок ухвалено із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, надто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, який підлягає зміні.

Зазначає, що у відповідності до ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі - найсуворіший із усіх видів основних покарань, який полягає у по-життєвій ізоляції засудженого від суспільства.

Стверджує, що судом присяжних при призначенні покарання не враховано особу засудженого ОСОБА_8 та всіх обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачених ст. 66 КК України.

Зокрема, суд врахував лише одну обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме - повне визнання вини. Однак, суд при ухваленні вироку взагалі не врахував особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_8 є людиною молодого віку, злочин вчинив вперше, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, є інвалідом дитинства II групи.

Крім того, взагалі не враховано судом психологічний та психічний стан засудженого ОСОБА_8 , який було встановлено під час проведення повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №111 від 28.10.2020 року, призначеної на підставі ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.09.2020 року. Згідно якої, у період інкримінованих дій, ОСОБА_8 виявляв змішаний розлад особистості з переважанням аутистичних та інфантильних радикалів, із порушенням мовлення та когнітивним дефіцитом. Тому, під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Такі особливості особистості ОСОБА_8 , як недостатність критики, інфантильність, послаблення вольової регуляції, відгородженість, замкнутість, напруженість, зниження емоційного резонансу (емоційна холодність) можуть впливати на його поведінку.

З огляду на вищенаведене, під час обрання ОСОБА_8 виду покарання, за вчинення злочинів, передбачених ч.1ст. 115 КК України та п.п. 2,9,13 ч.2 ст. 115 КК України та призначенням за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі, суд присяжних не в повній мірі врахував висновки повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №111 від 28.10.2020 року, що характеризують особу засудженого, а це, в свою чергу, є порушення матеріальних норм Кримінального Кодексу України.

Крім того, стороною захисту під час судових дебатів висловлювалася позиція захисту щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 КК України, що в свою чергу впливає на обрання виду покарання за скоєні злочини та відповідно його міру.

Зокрема, наголошувалося на наявність наступних обставин, які пом`якшують вину ОСОБА_8 та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження, а саме: скоєння злочину в стані обмеженої осудності; щире каяття, сприяння слідству; вчинення злочину вперше; молодий вік цієї особи; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Звертає увагу, що у вироку суду присяжних відсутній висновок про мотиви вчинення ОСОБА_8 вбивства матері - ОСОБА_8 , при цьому суд обмежився необґрунтованим відкиданням доводів сторони захисту щодо обставин та мотиву скоєння злочину.

Стверджує, що внаслідок заборони ОСОБА_8 у вступі на навчання до спеціалізованої групи Новоушицького коледжу, примусовому вилученні та утриманні в себе особистих документів ОСОБА_8 (паспорта, свідоцтва про народження, свідоцтва про закінчення навчального закладу, тощо), позбавлення останнього можливості самостійного працевлаштування, позбавлення ОСОБА_8 самостійного отримання пенсій по втраті годувальника та по інвалідності, із відповідним самостійним розпорядженням вказаними грошовими коштами, позбавлення ОСОБА_8 можливості проживати у власній оселі та створення умов щодо примусового залишення останнім місця постійного проживання, внаслідок чого останній понад два місяці проживав в помешканні дідуся, - між ОСОБА_14 та його матір`ю ОСОБА_15 склалися складні особисті стосунки, які знайшли свій вираз в тривалому протиправному психологічному тиску на особу обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Наведене протиправне поводження з боку потерпілої ОСОБА_15 , мало системний характер, спричиняло сильне душевне хвилювання ОСОБА_8 , мало характер систематичного жорстокого поводження та такого, що принижує честь і гідність особи, а також, спростовує наявний у вироку суду висновок, що вказані дії матері ОСОБА_15 по відношенню до нього є звичайними діями виховного характеру та побутовим конфліктом між матір`ю та сином.

Звертає увагу, що з досліджених судом присяжних матеріалів кримінального провадження, обставинами, пом`якшуючими покарання є: щире каяття; сприяння слідству; вчинення злочину вперше; молодий вік особи обвинуваченого; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; скоєння злочину в стані обмеженої осудності, що обумовлений психічною хворобою обвинуваченого.

При цьому, якщо усі наведені обставини, безумовно можуть бути визнані такими, які пом`якшують покарання, то вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність, щире каяття, сприяння слідству, а також скоєння злочину в стані обмеженої осудності, що обумовлений психічною хворобою обвинуваченого, є обставинами, які істотно знижують тяжкість вчиненого злочину.

Обтяжуючих обставин скоєння вказаних злочинів - не встановлено.

За таких обставин, призначення покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі - є явно несправедливим та не відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, а також не адекватним характеру вчиненню дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Судом присяжних при ухваленні даного покарання безпідставно не застосовані норми кримінального закону положення ст. 69, 69-1 КК України, які підлягали застосуванню.

Крім того, клопоче про виклик для допиту в апеляційному провадженні наступних свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та в якості експерта голову АСПЕК Чернівецької обласної психіатричної лікарні, судово-психіатричного експерта ОСОБА_20 , а також, визнати очевидно недопустимими докази: висновок комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №484 від 29.10.2019 року; висновок комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи №3 від 08.01.2020 року; протокол відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_8 від 22 жовтня 2019 року та усі похідні від даного протоколу висновки судових експертиз, в яких використовувалися для дослідження протиправно вилучені біологічні зразки підозрюваного ОСОБА_8 ; ніж вилучений в підозрюваного ОСОБА_8 та одяг останнього, вилучений під час огляду місця події 06.10.2020 року (кросівки та одяг) й усі похідні від даного протоколу висновки судових експертиз, в яких використовувалися для дослідження вилучені з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства наведені речові докази.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі наводить аналогічні доводи зазначені його захисником, з даним вироком суду не згідний, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості та його особі.

Вказує, що судом присяжних при призначенні йому покарання не враховано його особу та всіх обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 КК України. Звертає увагу, що він є людиною молодого віку, злочин вчинив вперше, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, є інвалідом дитинства II групи.

Зауважує на те, що під час обрання йому виду покарання, за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст. 115 КК України та п.п. 2,9,13 ч.2 ст. 115 КК України, та призначенням за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі, суд присяжних не в повній мірі врахував висновки повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №111 від 28.10.2020 року, що характеризують його особу і це є порушення матеріальних норм Кримінального Кодексу України.

У вироку Кіцманського районного суду, судом присяжних під час призначення покарання за інкриміновані йому злочини, не враховано його обмежену осудність як обставину, що пом`якшує покарання та не наведено жодних підстав її незастосування, що суперечить вимогам статті 20 та 50 КК України.

Натомість, суд не врахувавши психічні та психологічні особливості засудженого, висновки судово-психіатричного експерта №111 від 28.10.2020 року, зокрема, що у нього емоційні реакції у цілому маловиразні, стерті, вищі емоції, такі як почуття любові, відданості, співчуття, сумнівів, трагічності, прекрасного і досконалого, піднесеного і величного тощо не сформовані, як наслідок знижений емоційний резонанс, суб`єктивно та необґрунтовано дійшов висновку про відсутність щирого каяття, в той час як в матеріалах кримінального провадження підтверджується протилежне.

Вважає призначений вид та міру покарання надто суворим й таким, що не відповідає інкримінованому кримінальному правопорушенні та його особі. Судом не в повній мірі надано оцінку його щирому каяттю у вчиненому, сприянні органу досудового розслідування у виявленні всіх обставин кримінального правопорушення, не враховано те, що він є обмежено осудним, раніше не судимий, перебував у стані тривалого душевного хвилювання, викликаного системним жорстоким поводженням або поводженням, що принижує честь та гідність особи з боку потерпілої ОСОБА_15 , а також його молодий вік.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , в своїх запереченнях на апеляційні скаргах сторони захисту та обвинуваченого вказав, що вирок винесено без порушення матеріального та процесуального законодавства. Міра та вид покарання призначений обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає інкримінованому кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого. ОСОБА_8 скоєно умисне вбивство своєї рідної матері та умисне вбивство з обтяжуючими обставинами, своєї рідної малолітньої сестри. Звернув увагу також на спосіб вчинення вбивств та наголосив на їх жорстокості, а саме на кількості нанесених ножових поранень.

Прокурор в своєму запереченні на апеляційні скарги учасників кримінального правопорушення вважав, що доводи та вимоги, викладені в апеляційних скаргах є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Впевнений, що суд присяжних дійшов справедливих висновків, що ОСОБА_8 представляє собою небезпеку для суспільства та потребує застосування до нього виключної міри покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_8 23.09.2019 року приблизно о 21:00 год. прийшов до будинку матері ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, використовуючи заздалегідь підготовлене знаряддя злочину, яке приніс з собою, а саме ніж, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи значення своїх злочинних дій та бажаючи настання їх наслідків, наніс ножем чисельну кількість ударів по тілу, в тому числі в область розташування життєво важливих органів ОСОБА_15 , чим спричинив останній чисельні проникаючі колото-різані поранення в області тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, від чого настала смерть потерпілої на місці.

Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок геморагічного шоку, який виник від гострої внутрішньої кровотечі на фоні множинних колото-ріжучих проникаючих ножових поранень грудної клітки та черева з ушкодженням внутрішніх органів (серця, правої легені, печінки).

В результаті вище вказаних протиправних дій, потерпілій ОСОБА_15 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №92-Е від 11.11.2019 року, були спричинені чисельні тілесні ушкодження, а саме:

-Синці: навколо обох очей, в ділянці чола зліва, в ділянці перенісся.

-Рани: по зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині з переходом на колінний суглоб, по внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, по передній поверхні лівої гомілки в верхній третині, по передній поверхні правого стегна між середньою і верхньою третинами, по передньо-боковій поверхні грудної клітини зліва між передньою підпаховою і середньоключичною лініями, проникаюча рана в ділянці лівої молочної залози з ушкодженням серця, шість ран в ділянці правої молочної залози: три з них проникаючі з ушкодженням правої легені, три не проникаючі, по передній поверхні грудної клітини зліва між середньоключичною і передньою підпаховою лініями, у правому підребер`ї по середній ключичній лінії дві проникаючі рани з ушкодженням печінки, в ділянці правого плеча по передній, внутрішній, зовнішній поверхні на рівні середньої і нижньої третин (шість ран), по долонній поверхні правої китиці у основи 1-го пальця, по зовнішній поверхні правого плеча на рівні середньої і нижньої третин дві рани, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по ліктьовій поверхні лівого передпліччя в середній третині, по тильній поверхні 3-5-го пальців лівої кисті з пересіченням основних фаланг кісток пальців, в ділянці чола по центру, в ділянці правої щоки.

Ушкодження у вигляді синців виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо під час боротьби, або самооборони і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді непроникаючих ран в грудну і черевну порожнину виникли від дії колото-ріжучого предмету, внаслідок нанесення потерпілій двадцяти чотирьох ударів лезом ножа по різних частинах тіла, під час боротьби, або самооборони і по відношенню до живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Рани 3-5-го пальців лівої китиці з пересіканням кісток основних фалангів пальців виникли від одноразової дії гостро-ріжучого предмету, внаслідок нанесення потерпілій одного удару лезом ножа по лівій китиці, під час боротьби або самооборони і по відношенню до живих осіб відносяться до середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

Всі проникаючі рани в грудну і черевну порожнину, як з ушкодженням так і без ушкодження внутрішніх органів, які спричинили гостру внутрішню кровотечу, виникли від дії колото-ріжучого предмету, внаслідок нанесення шести ударів лезом ножа в грудну клітину і черево, під час боротьби або самооборони і, по відношенню до живих осіб, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть.

Надалі, ОСОБА_8 , з метою приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення та ухилення від кримінальної відповідальності, виніс труп ОСОБА_15 з будинку та кинув до криниці вказаного господарства.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Крім цього, 23.09.2019 року приблизно о 22:00 год., після скоєння вбивства своєї матері ОСОБА_15 , продовжуючи перебувати в будинку останньої по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_8 , з метою приховання вчинення злочину, виник умисел на вчинення вбивства своєї малолітньої сестри ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була очевидцем вище вказаного вбивства.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, використовуючи заздалегідь підготовлене знаряддя злочину, яке він приніс з собою, а саме ніж, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи значення своїх злочинних дій та бажаючи настання їх наслідків, наніс ножем чисельні удари по тілі в область розташування життєво важливих органів ОСОБА_21 , чим спричинив останній чисельні проникаючі колото-різані поранення в області тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, в результаті чого настала смерть потерпілої на місці скоєння злочину.

Смерть ОСОБА_21 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок геморагічного шоку, на фоні гострої внутрішньої кровотечі, яка виникла на фоні проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки і черева з ушкодженням печінки.

Надалі, ОСОБА_8 , з метою приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення та ухилення від кримінальної відповідальності, виніс труп ОСОБА_21 з будинку та кинув до криниці вказаного господарства.

В результаті вище вказаних протиправних дій, малолітній потерпілій ОСОБА_21 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 93-Е від 06.11.2019 року, були спричинені чисельні тілесні ушкодження, а саме: рани - проникаюча колото-різана рана по передній поверхні грудної клітини справа з пересіченням 7-8-го ребер і проникаючим пораненням печінки; проникаюча колото-різана рана в ділянці черева зліва без ушкодження внутрішніх органів; різана лоскутна рана по променевій поверхні правого передпліччя в середній третині.

Осаднена приривиста поверхня з дефектом епідермісу шкіри в ділянці правої щоки з переходом на нижню щелепу справа.

Странгуляційна замкнута борозна на шиї з крововиливами в оточуючі тканини по ходу.

Повний поперечний злам в ділянці з`єднання лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща з лівою пластинкою і крововиливом в м`які тканини навколо переломів.

Патологічне розходження сагітального і вінцевого швів склепіння черепа.

Ушкодження у вигляді осадненої поверхні на обличчі виникло від дії твердого тупого предмету з обмеженою поверхнею травмування, або при ударі об такий, найбільш вірогідніше при волочінні тіла потерпілої по землі і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді колото-різаної рани в ділянці лівого ліктьового суглобу, лоскутної рани по променевій поверхні правого передпліччя в середній третині, виникли від дії колото-ріжучого предмету, внаслідок нанесення потерпілій двох ударів лезом ножа по руках, під час боротьби, або самооборони і по відношенню до живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Проникаюче ножове поранення черева зліва без ушкодження внутрішніх органів, проникаюче ножове поранення грудної клітки справа з ушкодженням 7-8-го ребер і печінки, що спричинило гостру внутрішню кровотечу, виникли від дворазової дії гостро-ріжучого предмету, внаслідок нанесення потерпілій двох ударів лезом ножа в черево і передню поверхню грудної клітини справа, під час боротьби або самооборони, і, по відношенню до живих осіб, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Странгуляційна борозна на шиї, крововиливи в м`які тканини шиї по ходу странгуляційної борозни, повний поперечний злам лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща з крововиливами в оточуючі тканини, виникли від дій стискання органів шиї, внаслідок стискання органів шиї потерпілої синтетичним «хомутом» сторонньою особою, по відношенню до живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Ушкодження у вигляді патологічного розходження сагітального і вінцевого швів склепіння черепу, найбільш вірогідніше виникли від дії твердого тупого предмету з необмеженою поверхнею травмування, або при ударі об такий, цілком можливо внаслідок травмування тіла потерпілою об стінки криниці, під час занурення тіла останньої у воду, заподіяні посмертно.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України, а саме, в умисному протиправному заподіянні смерті малолітній особі, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, з метою приховання іншого злочину.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Захисник ОСОБА_6 , підтримав подану ним та його підзахисним ОСОБА_8 апеляційні скарги і наполягав на їх задоволенні. Просив змінити вирок районного суду по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, п.2,9,13 ч.2 ст. 115 КК України та пом`якшити призначене судом покарання шляхом застосування вимог ст. 69, 69-1 КК України, оскільки обрані судом вид та міра покарання у вигляді довічного позбавлення волі, є явно несправедливими через свою надмірну суворість, не відповідають інкримінованим кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_22 - адвокат ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції вказав про справедливість вироку суду першої інстанції та просив залишити апеляційні скарги сторони захисту та ОСОБА_8 без задоволення. Повідомив, що рідний дід підсудного, сам наполягав на призначені найсуворішого покарання для ОСОБА_8 , оскільки останній вбив його дочку та онуку жорстокішим способом.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені в апеляційних скаргах апелянтів - без задоволення, вважаючи їх неналежними та недоведеними.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 , міркування всіх учасників кримінального провадження, які з`явилися, з приводу доводів, наведених в скаргах апелянтів, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши аргументи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі, сторона захисту попри оскарження надто суворої міри покарання, клопоче про повторний допит свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та в якості експерта голову АСПЕК Чернівецької обласної психіатричної лікарні, судово-психіатричного експерта ОСОБА_20 .. А також, визнати очевидно недопустимими докази: висновок комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №484 від 29.10.2019 року; висновок комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи №3 від 08.01.2020 року; протокол відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_8 від 22 жовтня 2019 року та усі похідні від даного протоколу висновки судових експертиз, в яких використовувалися для дослідження протиправно вилучені біологічні зразки підозрюваного ОСОБА_8 ; ніж вилучений в підозрюваного ОСОБА_8 та одяг останнього, вилучений під час огляду місця події 06.10.2020 року (кросівки та одяг) й усі похідні від даного протоколу висновки судових експертиз, в яких використовувалися для дослідження вилучені з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства наведені речові докази. Однак, на думку колегії суддів, дане клопотання сторони захисту є необґрунтованим, з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Разом з тим, в даній кримінальній справі, таких обставин апеляційний суд не встановив, зважаючи на те, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, захисником ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі не наведено будь-яких обґрунтованих доводів щодо необхідності повторного допиту апеляційним судом свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та в якості експерта голову АСПЕК Чернівецької обласної психіатричної лікарні, судово-психіатричного експерта ОСОБА_20 , а також визнання ряду документів недопустимими доказами, крім того не доведено захистом своєї позиції щодо заявлених доводів і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Слід звернути увагу на те, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, який проводився у районному суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Наполягання сторони захисту на допиті зазначених свідків, не містить підстав для повторного їх допиту, так як у вироку чітко зазначено покази вищезазначених свідків, які не суперечать сукупності зібраних доказів в даному кримінальному провадженні, а в апеляційній скарзі захисника зовсім не наведено підстав для їх повторного допиту.

Теж саме стосується й тверджень захисника в частині визнання ряду доказів недопустимими, оскільки сторона захисту в цілому не заперечує факту вчинення його підзахисним особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, п.п.2,9,13 ч.2 ст. 115 КК України, як і не заперечує кваліфікації його дій за вказаними статтями, лише в апеляційній скарзі порушує питання про призначення більш м`якого покарання ОСОБА_8 ..

Крім того, колегія суддів зауважує на те, що аналогічні твердження захисника ОСОБА_6 щодо недопустимості доказів були предметом дослідження та обговорення в суді першої інстанції, який в свою чергу у вироку дав вичерпну відповідь на заявлені стороною захисту вимоги в цій частині.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, 05 жовтня 2019 року о 11 год. 10 хв. в межах кримінального провадження №000361 від 03.10.2019 р. підозрюваного ОСОБА_8 було затримано в Солом`янському УП ГУНП в м. Києві у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 й адвоката ОСОБА_25 , відповідно до вимог ст.ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України та в порядку ст. 208 КПК України. З дотриманням вимог ч.3 ст. 208 КПК України, а також ч.7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, уповноважена службова особа здійснила обшук ОСОБА_8 , під час якого, серед іншого, вилучено ніж з рукояткою. Протокол підписано понятими та затриманим, які будь яких зауважень чи заперечень не заявили, а також адвокатом ОСОБА_25 , який виклав загальне зауваження до протоколу про те, що жодна із вимог ст. 208 КПК України не дотримана.

06.10.2019 р. слідчим, за участі підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_26 у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , статиста та оператора, із роз`ясненням прав та обов`язків кожному, проведено слідчий експеримент з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, отриманих в ході проведення допиту підозрюваного щодо обставин вбивства матері та малолітньої сестри. Слідчий експеримент фіксувався безперервним відеозаписом, під час якого підозрюваний ОСОБА_8 добровільно на місці показав та розповів про обставини вчинення ним вбивств двох осіб.

Крім того, ОСОБА_8 вказав, що штани та взуття, які були на ньому в момент вчинення вбивства, він заховав у вентиляції підвалу будинку за місцем проживання дідуся. Під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показав всім учасникам, де знаходиться дане місце. Згодом, вхід до підвалу будинку дідуся було оглянуто усіма учасниками, де були виявлені та вилучені речі ОСОБА_8 (штани та кросівки), за результатами огляду місця події було оформлено протокол від 06.10.2019 року.

Отже, твердження захисника в частині недопустимості усіх похідних доказів від протоколу огляду місця події 06.10.2019 року, під час якого вилучені одяг та взуття обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Також, слід зазначити, що відібрання у ОСОБА_8 зразків крові з метою проведення судової експертизи, здійснено 22.10.2019 року в приміщенні ЧОБСМЕ імунологічного відділення з дотриманням вимог ст.ст. 40, 104, 223, 242, 245 КПК України. Особам (підозрюваному, лаборанту, понятим), які брали участь у даній слідчій дії, було роз`яснено їхні права та обов`язки, а також попереджено про відповідальність встановлену законом.

За результатами слідчої дії, 22.10.2019 року складено протокол отримання зразків для експертизи, який відповідає вимогам КПК. Дана слідча дія проводилася із застосовуванням засобів фіксації. Вказаний протокол підписали поняті та лаборант, які зауважень не подали, як і підозрюваний ОСОБА_8 добровільно надав зразки, заперечень, зауважень чи прохання мати захисника не висловлював.

За таких обставин та зважаючи на те, що наведені слідчі дії, за клопотанням сторони захисту, були предметом перевірки та дослідження судом присяжних, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторони захисту розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, який перевірив та проаналізував надані сторонами докази, у тому числі й ті, які на думку сторони захисту, частково виправдовують поведінку його підзахисного по відношенню до його родини/сім`ї та надавши оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК України, здійснивши повний аналіз доказів, що були надані сторонами, дійшов вірного висновку про те, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом, допустимими й достатніми доказами винність ОСОБА_8 в умисному вбивстві - протиправному заподіянні смерті ОСОБА_15 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та в умисному вбивстві - протиправному заподіянні смерті малолітній ОСОБА_21 , за кваліфікацією умисне вбивство малолітньої дитини, 2011 року народження, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, з метою приховання іншого злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, щодо надто суворої міри покарання призначеної останньому, а саме у виді довічного позбавлення волі, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційних скаргах щодо невідповідності призначеного покарання останньому у вигляді довічного позбавлення волі, як таке що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду присяжних в цій частині.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 (десять) років позбавлення волі; за п.п.2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 , покарання у виді довічного позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість, а підстав для застосування до нього положень ст. 69, 69-1 КК України, як про це апелюють захисник та обвинувачений у своїх скаргах, посилаючись на те, що ОСОБА_8 сприяв розкриттю злочину і є обмежено осудною особою, не вбачається. Оскільки, доводи захисту та обвинуваченого в частині не врахування судом присяжних ряду пом`якшуючих ОСОБА_8 покарання обставин є неспроможними.

Крім того, такі твердження сторони захисту були предметом дослідження та обговорення в суді першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , на які суд дав вичерпну та повну відповідь, при цьому з посиланням на відповідні нормативно-правові акти та чинне законодавство.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Сторона захисту, посилаючись на можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням статті 69 КК України, зобов`язана не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують останньому покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд присяжних врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_8 вчинив злочини будучи обмежено осудним, якими позбавив життя та здоров`я найближчих родичів, по місцю проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, не працює, не навчається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак з дитинства перебуває на обліку лікаря психіатра, з діагнозом - дитячий аутизм.

До обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд врахував повне визнання вини.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, районним судом не встановлено.

У своїх апеляційних скаргах, захисник та обвинувачений, як на підстави застосування до ОСОБА_8 положень статті 69 КК України при призначенні покарання, посилаються на такі обставини, які його пом`якшують: скоєння злочину в стані обмеженої осудності; щире каяття, сприяння слідству; вчинення злочину вперше; молодий вік особи; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Однак, ні захисником ОСОБА_6 , а ні обвинуваченим ОСОБА_8 , жодним та належним чином не обґрунтовано і не доведено в суді першої і апеляційної інстанції, яким є зв`язок цих обставин із вчиненими кримінальними правопорушеннями, і чому вони істотно знижують їх тяжкість.

Слід зазначити, що щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину мають бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 щирого каяття. Зазначивши при цьому, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного.

Однак, при перевірці матеріалів кримінальної справи, апеляційним судом не встановлено будь-яких даних на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро та з відчуттям жалю просив вибачення у потерпілого ОСОБА_22 , який до того ж є його близьким родичом (дідусем), щоб допомагав оговтатися від пережитого, чи полегшити душевний біль. Про що, в судовому засіданні першої інстанції підтвердив й сам потерпілий ОСОБА_22 , який бажав найсуворішої міри покарання для ОСОБА_8 і підтвердив це у своїх запереченнях на апеляцію.

Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Проте, в діях обвинуваченого ОСОБА_8 вказана ознака також відсутня. Так як, в судовому засіданні першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 особисто зізнався, що ним заздалегідь (влітку) було придбано ніж, який він постійно носив з собою. Прийшов додому 23.09.2019 року, маючи при собі ніж та пластикові хомути, після нетривалої суперечки з матір`ю здійснив свій злочинний намір.

Крім того, після скоєних вбивств матері ОСОБА_15 та малолітньої сестри ОСОБА_21 , обвинувачений ОСОБА_8 вирішив приховати їхні тіла, а саме скинув їх в колодязь. Однак, на цьому він не зупинився, взяв бетонну брилу як тягар та скинув її у колодязь на тіла убитих матері й сестри. Також обвинуваченим було приховано сліди крові в будинку, де саме було скоєно вбивство, та знято/змінено свій одяг після вчиненого.

Зважаючи на те, що 23.09.2019 року ОСОБА_8 зник з місця події, приховуючи сліди вчинених ним злочинів, закривши домогосподарство матері. В подальшому, з метою уникнення відповідальності, через певний час після скоєного, залишив територію Чернівецької області, поїхав в Львів, а згодом в Київ, де лише 05.10.2019 року був затриманий працівниками поліції на залізничному вокзалі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано не взято до уваги при призначенні покарання таку обставину, як сприяння розкриттю злочину, оскільки наведене вище свідчить про намагання обвинуваченим ОСОБА_8 в будь-який спосіб знищити докази кримінальних правопорушень, а також бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Під сильним душевним хвилюванням, викликаним неправомірними або аморальними діями потерпілого, розуміються сильні, такі, що швидко виникають та бурхливо протікають, короткочасні стани психіки винного, причиною яких була неправомірна або аморальна поведінка потерпілого. Такий психічний стан спричинює жах, відчай, лють особи, що звужує її здатність значною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Причиною виникнення сильного душевного хвилювання можуть бути будь-які неправомірні, у т.ч. злочинні, або аморальні дії потерпілого. При цьому важливим є те, що стан сильного душевного хвилювання виникає відразу після вчинення потерпілим вказаних дій, а не через значний проміжок часу після цього. Протиправні або аморальні дії можуть бути спрямовані не лише проти самого винного, а й проти його рідних, близьких або інших осіб, суспільства загалом.

Таку обставину, як пом`якшуючу покарання, теж не могло бути враховано судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки, як встановлено в судовому засіданні першої інстанції та перевірено в апеляційній інстанції, намір позбавити життя матері в обвинуваченого виник в момент придбання ним ножа, тобто ще влітку, про що ОСОБА_8 вказав самостійно, та який він постійно носив з собою.

Отже, наведені стороною захисту обставини, передбачені ч.1 ст. 66 КК України, як пом`якшуючі покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , обґрунтовано районним судом не взято до уваги, про що у вироку наведено відповідні мотиви та доводи в цій частині, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

В своїх скаргах захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 посилаються ще на такі обставини, як: скоєння злочину в стані обмеженої осудності; вчинення злочину вперше; молодий вік особи. Однак, на думку колегії суддів, зазначені обставини також не можуть слугувати при призначенні покарання, як такі, що істотно впливають та пом`якшують його.

Згідно ч.1 ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, у повній мірі була не здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Обмежена осудність - це психопатологічний стан людини, за якого вона під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та/або керувати ними. Обмежена осудність не виключає кримінальної відповідальності.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №111, проведеного 28.10.2020 року експертами Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, встановлено, що в період інкримінованих дій ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, але також виявляв змішаний розлад особистості з переважанням аутистичних та інфантильних радикалів, із порушенням мовлення та когнітивним дефіцитом. Наявні у ОСОБА_8 значні порушення особистісної, емоційно-вольової, когнітивної сфер мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, розуміння власного місця та ролі в досліджуваній ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому, під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак, ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. А відповідно до висновку судового експерта-психолога, у ОСОБА_8 не відмічається відставання у розумовому розвитку.

Крім того, ОСОБА_8 , на момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував. Не перебував він також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність.

ОСОБА_8 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку здатний розуміти свої дії, керувати ними і передбачати їх наслідки, але не в повній мірі.

Особа визнається судом обмежено осудною з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи. Відповідно до ч.2 ст. 20 КК України, визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання.

Очевидно, це означає, що вчинення злочину у стані обмеженої осудності може пом`якшити покарання, як і молодий вік обвинуваченого ОСОБА_8 , а також вчинення ним кримінального правопорушення вперше. Однак, колегія суддів вважає, що це дискреційні повноваження суду і вказані обставини, могли б бути враховані, як такі, що пом`якшують покарання, лише в тому випадку, якщо б кримінальне правопорушення не було таким жорстоким, холоднокровним та заздалегідь обдуманим.

Щодо тверджень сторони захисту в частині власноручних записів ОСОБА_8 в особистому щоденнику, зокрема, що судом присяжних у вироку акцентовано увагу лише на одному записі, а саме від: «23.09.2018 р. (помилка у вироку, в дійсності 23.09.2019 р. ( а.п.113 т.2) від 8 години вечора до 11 години вечора, моя перша серйозна перемога над ворогом коли я знищив ту тварь і її малу» та не враховано інших, які характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, то слід зазначити наступне.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 звертає увагу на наступні записи від: 28.09.2019 року - заголовок « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». «Я щиро каюся на колінах перед своїми Гріхами і Господом Богом, Словом, думкою, чи ділом кого я образив, чи кого підманув, чи кого не захистив та інші незліченні гріхи. Душа моя боліла, болить і болітиме через грязь що роблять люди і я. Отче поблагословіть мене на всяке починання»; 30.09.2019 року - «Настав час уже прощатися, дякую за все що ви для мене зробили моя люба сім`я. Прошу велике вибачення за погане та добре, що я зробив. Хай Бог хранить найкращих рідних людей а ворогам Бог їм суддя прощавайте».

На думку колегії суддів, зазначені захисником записи з особистого щоденника ОСОБА_8 , жодним чином не свідчать про щире каяття останнього, сильний душевний біль від скоєного ним, чи сум, скорботу, жалість та інше. Зважаючи на жорстокість вчинених злочинів, вказані записи слід трактувати, не інакше, як слова людини, яка намагається виправдати свій вчинок та довести протилежне, що він вчинив вірно, але аж ніяк не можу бути розцінено, як щиросердечне каяття у вчиненому.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Вбивство ОСОБА_15 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, а вбивство ОСОБА_21 , кваліфіковане за п.2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 115 КК України, суд з врахуванням загальних засад призначення покарання може визначити винному основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі при наявності хоча б однієї кваліфікуючої ознаки умисного вбивства.

Так, апеляційна інстанція наділена дискреційними повноваженнями щодо визначення кінцевого покарання за вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, п.2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України, з врахуванням того, що покарання у вигляді позбавлення волі є строковим видом покарання, а довічне позбавлення волі не належить до строкових покарань.

Однак, беручи до уваги обставини скоєння вбивства, які виразились в нанесенні матері ОСОБА_15 - 31-го ножового поранення в життєво важливі органи, та свідчать про реалізацію цілеспрямованого наміру на позбавлення потерпілу життя.

Вчинення ОСОБА_8 вбивства малолітньої ОСОБА_21 , а саме характер та локалізація тілесних ушкоджень, спосіб вбивства, обраний обвинуваченим, чітка спланованість його дій, корисливий мотив, який був поставлений вище, ніж життя малолітньої дитини його сестри, у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_8 становить особливу небезпеку для суспільства.

ОСОБА_8 , будучи молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально й холоднокровно, шляхом задушення синтетичним хомутом своєї малолітньої сестри ОСОБА_21 , яка стала свідком вбивства своєї матері, після чого наніс 9 ножових поранень в життєво важливі органи, з метою приховати інше вбивство, що також свідчить про цілеспрямований намір на позбавлення життя сестри. При цьому, ОСОБА_8 усвідомлював, що потерпіла є фізично слабшою, оскільки на момент вчинення злочину досягнула 8-річного віку і внаслідок фізичної безпорадності не зможе чинити опору дорослому, фізично здоровому хлопцю/чоловіку. Вбиваючи потерпілу, ОСОБА_8 поставив свої корисливі мотиви вище життя дитини.

У зв`язку з чим, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд присяжних обґрунтовано врахував лише повне визнання вини, а обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_8 - шляхом довічного позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На думку суддів апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Отже, що стосується наведених захисником ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 у апеляційних скаргах обставин, що пом`якшують останньому покарання, то вони з урахуванням вищевикладених підстав, не спростовують висновків суду присяжних в частині призначеного покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Всупереч доводам сторони захисту, оскаржений вирок районного суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Призначене судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Інших доводів щодо наявності істотних порушень кримінального процесуального закону України, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість висновків цього суду, сторони в апеляційних скаргах не навели. При цьому, апеляційні скарги не містять доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційні скарги учасників кримінального провадження задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про

адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115, п.п. 2, 9, 13 ч.2 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3