ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/578/21 Справа № 199/5472/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001018 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року щодо обвинувачених
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого майстром у ФОП ОСОБА_12 , одруженого, утримує двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого слюсарем в ТОВ «Світ Транс Дніпро», холостого, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом кваліфіковано ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 12 липня 2020 року, приблизно о 13 годині 05 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 рухався на своєму автомобілі марки «ВАЗ 2107», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Янтарна у напрямку вулиці Калинова з місті Дніпро, де на проїзній частині дороги, біля супермаркету «АТБ», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 32-К, помітили моторолер марки «HONDA», моделі «DIO AF 27», синього кольору, номер рами НОМЕР_2 , вартістю 7925,40 грн., який належав потерпілому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: вищезазначеним моторолером, у зв`язку з чим 12 липня 2020 року, приблизно о 13 годині 05 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в транспортному засобі «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , біля супермаркету «АТБ» за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 32-К, запропонував ОСОБА_8 , вчинити вказаний злочин, на що останній дав свою згоду, тим самим вступив в попередню змову з ОСОБА_7 .
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, 12 липня 2020 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , підійшли до моторолеру марки «HONDA», моделі «DIO AF 27» синього кольору, номер рами НОМЕР_2 та застосовуючи фізичну силу рук, вдвох підняли вказаний моторолер марки «HONDA», моделі «DIO AF 27», синього кольору, номер рами НОМЕР_2 , після чого завантажили його в багажне відділення транспортного засобу «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 .
Доводячи спільний злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 зникли з місця скоєння злочину на автомобілі «ВАЗ 2107», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , в багажному відділені якого, знаходився моторолер марки «HONDA», моделі «DIO AF 27», синього кольору, номер рами НОМЕР_2 , тим самим розпорядились ним на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись в транспортному засобі біля супермаркету «АТБ» запропонував ОСОБА_8 вчинити вказаний злочин, на що останній дав свою згоду, тим самим вступив в попередню змову з ОСОБА_7 , нічим не підтверджується, а є припущенням суду.
Захисник звертає увагу суду на те, що коли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 під`їхали до місця, де знаходився моторолер вони бачили, що біля нього знаходяться люди і між ними не могло бути ніякої попередньої змови на угон моторолера в присутності потерпілого і свідків, та після зупинки автомобіля ОСОБА_8 одразу вийшов, знов ж таки коли біля моторолера знаходились потерпілий зі свідками, і пішов в магазин та був відсутнім близько 7-10 хвилин, а тому не бачив де були потерпілі, свідки і ОСОБА_7 . В той час коли потерпілий і свідки пішли в сторону «АТБ», а моторолер залишився без нагляду у ОСОБА_7 і виник умисел на незаконне заволодіння моторолера, коли поряд з ним уже нікого не було.
Крім того, ні матеріалами досудового слідства, ні судовим слідством не встановлено з яких причин ОСОБА_8 підбігав до автомобіля ОСОБА_7 і взагалі чи підбігав саме він, ніхто із свідків цей факт не вказав, іншими доказами це не доведене, які запитання ставив ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , з приводу завантаження моторолера, ніхто не чув і той факт, що ОСОБА_7 відвіз моторолер до свого помешкання так ОСОБА_8 знав, що ОСОБА_7 займається ремонтом транспортних засобів у вільний від роботи на СТО час, по місцю свого мешкання, так як-неодноразово допомагав йому.
Разом з тим, з диску для лазерних систем зчитування з записом із камер спостереження магазину «АТБ» неможливо встановити осіб по обличчю і тільки можливо припускати, що не є прямими доказами, які б підтверджували чи спростовували ті чи інші факти. Так, якщо припустити, що пасажир автомобіля є ОСОБА_8 то ми бачимо, що він пішов в магазин, в той час коли на місці падіння моторолера знаходились особи, які впали з моторолера і інші свідки, що спростовує твердження суду про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 знаходячись в транспортному засобі вступили в попередню змову між собою на незаконне заволодіння моторолером. А якщо припустити, що ОСОБА_8 є пасажиром автомобіля, то він був відсутнім з моменту коли покинув місце падіння моторолера і коли повернувся пройшло 6 хвилин і той факт, що він допоміг ОСОБА_7 завантажити моторолер до багажного відділення автомобіля неможливо приймати як змову між ними на незаконне заволодіння моторолером.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України, та закрити кримінальне провадження відносно мене, ОСОБА_8 на підставі п. 2 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях будь-якого складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки він не вступав в попередню змову з ОСОБА_7 на незаконне заволодіння моторолером, вини своєї не визнавав.
Обвинувачений вказує, що про те, що ОСОБА_7 незаконно, без дозволу власника моторолера забрав його, ОСОБА_8 стало відомо вже від працівників поліції, та перед тим як ОСОБА_7 попросив його допомоги завантажити моторолер ніяких перемовин з ним про те, що він сплатить йому за це якісь кошти не було.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України - п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є необґрунтованим та невмотивованим, і не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам вчинення кримінального правопорушення та особам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок м`якості.
Прокурор вказує, що у порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України при визначенні міри покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_8 судом не надано в повній мірі належної оцінки, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, обставини вчинення кримінального правопорушення, особи обвинувачених, а при залишенні без змін такої міри покарання, яку призначено судом першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не реалізовуватиметься мета покарання, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами, схильними до вчинення, які будуть усвідомлювати, що за скоєння подібних тяжких злочинів за відсутності у справі обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, вони можуть відбутись таким невиправдано м`яким покаранням.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Представник потерпілого щодо апеляційної скарги захисника та обвинуваченого послався на розсуд суду, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор не підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Мотиви апеляційного суду.
У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілих та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили їх вину, протоколами пред`явлення особи для впізнання, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, та зазначив суду, вони з ОСОБА_15 поїхали в бік «АТБ», щоб купити цигарок, де побачили що на дорозі лежить мопед, а на бордюрі сиділи хлопець та дівчина, в яких ОСОБА_15 одразу щось запитав та пішов за цигарками і був відсутній приблизно 5-10 хвилин. Після чого хлопець та дівчина пішли в бік «АТБ», залишивши мопед, він подумав, що ті зникли з місця ДТП, і вирішив забрати цей мопед, відремонтувати, розвернув авто, намагався сам вкинути мопед в авто, але не вийшло. Потім підійшов ОСОБА_15 , який про цю ідею нічого не знав, і він останньому сказав, щоб той допоміг йому вантажити мопед в авто, багажник якого вже був відкритий, і він тримав мопед. ОСОБА_15 допоміг, нічого не запитуючи, потім вони привезли мопед до нього додому, ОСОБА_16 за це він нічого не платив.
В свою чергу, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю заперечував факт вчинення ним злочину, надав аналогічні показання, та додатково зазначив, що повернувшись до авто, ОСОБА_17 сказав, щоб він допоміг останньому завантажити мопед до авто, оскільки ОСОБА_17 потрібно цей мопед відновити, та вони разом завантажили мопед в багажник авто та поїхали до ОСОБА_17 додому. Ані під час завантаження, ані під час поїздки, ані пізніше він за цей мопед нічого у ОСОБА_17 не питав, а той сам нічого йому не розказував.
Судом першої інстанції обґрунтовано покладено в якості доказів вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, зокрема покази потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив суду, що він разом із своєю дівчиною їхали на мопеді, не побачивши яму на виїзді із «АТБ», впали на дорогу. Відразу ж за ними зупинилась біла машина «ВАЗ», з якої з пасажирського сидіння встав обвинувачений ОСОБА_15 , який підійшов до них та запитав, чи потрібна їм «швидка допомога», на що вони відмовилися. Після цього потерпілий прибрав мопед з дороги на узбіччя, та він разом зі своєю дівчиною пішли в аптеку, напрямок до якої показала їм молода жінка з дітьми. Як тільки вийшли з аптеки, до них підійшла та ж молода жінка з дітьми і повідомила, що щойно до машини, котра зупинилась за ними, погрузили його мопед, і машина поїхала.
Аналогічні показання надала в судовому засіданні й свідок ОСОБА_18 .
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_19 вона із своїми дітьми пішли до магазину «АТБ», та коли вони стояли поблизу магазину, вона побачила, що на мопеді впали хлопець та дівчина. Хлопець перетягнув мопед на обочину. Вона запропонувала допомогу, та сказала, що поруч є аптека. Потім хлопець з дівчиною пішли до аптеки, а мопед залишився на узбіччі. Коли вона з дітьми повернулись на те місце, де стояли до цього, її старший син сказав: « ОСОБА_20 , дивись, мопед вантажать до багажника автомобіля!», побачивши це, вона пішла до аптеки до тих хлопця і дівчини, щоб дізнатись чи це вони викликали своїх знайомих щоб їм допомогли. Свідок сказала, що бачила ту машину та тих людей котрі вантажили мопед до автомобіля, після чого поїхали на цьому автомобілі в бік віадуку по вул. Янтарній. У водієві автомобіля вона однозначно впізнала обвинуваченого ОСОБА_17 , а його пасажир, який допомагав вантажити мопед в багажник автомобіля, дуже схожий на обвинуваченого ОСОБА_15 .
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілих та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.
Так, згідно з протоколом огляду від 13 липня 2020 року було оглянуто та вилучено добровільно виданий ОСОБА_7 автомобіль «ВАЗ 2107», та як пояснив ОСОБА_7 за допомогою вказаного автомобіля він разом з приятелем ОСОБА_21 погрузили мопед біля магазину «АТБ» по вул. Янтарній та відвезли його за адресою мешкання ОСОБА_7 .
Відповідно до відеозапису із камер спостереження магазину «АТБ» від моменту падіння мопеду до того, як ОСОБА_7 перепаркував автомобіль для зручності завантаження мопеду, пройшло менше трьох хвилин, що не давало жодної підстави вважати мопед покинутим. При цьому, на відеозаписі видно, що перед завантаженням ОСОБА_7 помітно нервується, весь час озирається по боках, побоюючись бути викритим, що доводить усвідомлення останнім можливості повернення власника мопеду.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 липня 2020 року, свідок ОСОБА_19 впізнала як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 як осіб, які 12 липня 2020 року біля магазину «АТБ» завантажували мопед у багажник автомобіля білого кольору, а потім разом на цьому автомобілі поїхали в напрямку віадуку на вул. Каруни.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація їх дій ґрунтується на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він злочину не вчиняв, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.
Що ж стосується апеляційних вимог адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності попередньої змови між собою на незаконне заволодіння моторолером, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року (справа № 405/2648/18), а саме: що співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Отже, для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій.
Із матеріалів провадження вбачається, що дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були узгодженими та послідовними, оскільки ОСОБА_8 підбіг до автомобіля ОСОБА_7 та одразу, без жодного запитання, почав допомагати ОСОБА_7 завантажувати мопед до багажнику автомобіля, ніяким чином не намагаючись його зупинити, після чого обидва обвинувачені швидко сіли до салону автомобіля та одразу поїхали з місця вчинення злочину і відвезли моторолер не на СТО для його відновлення, а додому до ОСОБА_7 . Таким чином, суд першої інстанції поза розумним сумнівом дійшов до правильного висновку про наявність узгодженості дій нападників для досягнення єдиного злочинного результату, що свідчить про їх попередню домовленість.
Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що кваліфікуюча ознака «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується вищевказаними доказами, а доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 у цій частині не можуть бути прийняті до уваги.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що покарання, призначене судом першої інстанції не в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце роботи та проживання, де характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, утримує двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не має судимості, має постійне місце роботи та проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 , а саме добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення як більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 289 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4