13.07.2021
Справа №642/4189/21
Провадження №1кп/642/2124/21
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000216 від 13.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2021 слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, що було виявлено та вилучено 03.07.2021 під час огляду місця події на ділянки місцевості, розташованій с. Олександрівка Щастинського (Новоайдарівського) району Луганської області, а саме на: автомобіль марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 ; спеціалізований напівпричіп державний номерний знак НОМЕР_2 , який заповнений лісом кругляком необробленим; автомобіль марки DAF державний номерний знак НОМЕР_3 ; спеціалізований напівпричіп державний номерний знак НОМЕР_4 , який заповнений лісом кругляком необробленим, які належать ТОВ «ГАЛА-ЮГ».

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст.132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Відповідно до вимогч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаних вимог слідчим дотримано не було, оскільки зі змісту клопотання не вбачається чіткого переліку кількості лісоматеріалів, а саме їх породи, кількості зрізаних стовбурів та їх довжини на які необхідно накласти арешт, а також слідчим не надано документи, які підтверджують право власності на лісоматеріали, що належить арештувати. Вказівка у клопотанні лише на завантаженість автомобіля з причепом лісоматералами, свідчить про неконкретизованість клопотання, яке за таких обставин підлягає обов`язковому уточненню.

Відсутність розуміння цих обставин вочевидь позбавляє суд постановити законне та обґрунтоване рішення щодо розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає обов`язковому уточненню, що обумовлює процесуальну необхідність його повернення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, прокурору для усунення недоліків.

Таким чином, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, повертає його прокурору, для для приведення клопотання у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України та усунення недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000216 від 13.05.2021 повернути прокурору третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та встановити строк в сімдесят дві години для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1