КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004482 від 07.05.2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 06.05.2018 року приблизно о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив незнайомого раніше ОСОБА_8 , який рухався пішохідною доріжкою між _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/679/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
будинками в напрямку Дарницького бульвару в м.Києві.
В подальшому, у вказаних осіб виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення особистого майна потерпілого ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна, а саме майна, що знаходилось у потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, рухаючись слідом за потерпілим по пішохідній доріжці, підійшли до останнього, після чого взяли його за руки та, застосовуючи фізичну силу, відвели ОСОБА_8 з пішохідної доріжки на протилежну сторону вул. Бойченка до зелених насаджень на погано освітлену місцевість.
В подальшому, ОСОБА_7 , шляхом ривка вирвав з рук потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон «Хуавей», вартістю 5800 гривень, в середині якого знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Водафон», вартістю 25 гривень з залишком коштів на рахунку в сумі 13 гривень, та ключі від квартири, що не мають матеріальної цінності, після чого передав їх невстановленій досудовим слідством особі, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження. В цей же час ОСОБА_7 , утримуючи потерпілого за ліву руку, шляхом ривка зірвав з лівої руки наручний годинник «Касіо», заявленою вартістю 4000 гривень. В подальшому, маючи на меті подолати опір зі сторони потерпілого, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, почергово нанесли ОСОБА_8 кілька ударів руками в область голови,чим завдали фізичного болю.
В подальшому ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, утримуючи при собі майно, яке вони відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_8 , кинулись втікати, проте на перехресті вул. Бойченка та Дарницького бульвару ОСОБА_7 був затриманий потерпілим та випадковим перехожим, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з місця вчинення злочину зникла.
Всього своїми злочинними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження завдали ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 9838 гривень.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим внаслідок невідповідності фактичним обставинам провадження висновків суду щодо його винуватості в інкримінованому злочині та не підтвердженні їх доказами, просить його скасувати, а кримінальне провадження по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що суд помилково дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, адже потерпілого ОСОБА_8 він не чіпляв, будь-яких тілесних ушкоджень йому не наносив, годинник та телефон не забирав, при сварці він був один, про будь-яку особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, йому не відомо, в судових засіданнях він постійно наполягав на тому, що з ним нікого не було, він був один, а яким чином суд дійшов висновку про те, що з ним була інша особа є незрозумілим.
Крім цього, звертає увагу на те, що суд в своєму вироку посилається на те, що, відповідно до протоколу огляду місця події від 06.05.2018 року, складеного старшим слідчим Дніпровського управління поліції ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 , в присутності понятих та потерпілого земельної ділянки навпроти будинку АДРЕСА_2 та Дарницького бульвару було виявлено та вилучено годинник, який поміщено до експертного пакету. У вироку суд зазначив що об`єктом огляду являється земельна ділянка на куті будинку АДРЕСА_2 , однак в протоколі огляду місця події від 07.05.2018 року в графі проведеним оглядом встановлено, що об`єктом огляду являється територія, яка розташована на куті будинку АДРЕСА_3 . Близько в 5 метрах від кута даного будинку розташована автомобільна шина, яка вкопана в землю, на даній шині знаходилися наручні годинники, які належали потерпілому, але невідомо яким чином цей годинник потрапив на колесо.
Також, як пояснив в судовому засіданні потерпілий, невстановлена особа відібрала у нього телефон, а ОСОБА_7 начебто забрав у нього годинник, після чого, сказавши, що він йому не потрібен, викинув його та почав тікати. Таким чином, свідок ОСОБА_11 не міг бачити як ОСОБА_7 , в той час як біг, кинув годинник в бік будинку.
Водночас, за показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , він бачив як бігли двоє чоловіків, і один з них звав на допомогу, тому свідок побіг за ним, а потім виявилося, що, втікаючи, особа викинула годинник, спіткнулася і впала. При цьому свідок вказав, що першого чоловіка він взагалі не бачив, він втік за будинок, а яким чином свідок дійшов до висновку, що осіб було двоє невідомо. Також свідок повідомив, що він не бачив як ОСОБА_7 щось викинув, адже свідок вказав, що ОСОБА_7 викинув годинник на відстані від місця, де він впав, 30 метрів, однак він не впевнений в тому, що коли ОСОБА_7 біг, то викинув саме годинник.
Тому, оскільки потерпілий вказав, що він одразу кинув годинника та почав тікати, а свідок ОСОБА_11 вказав, що він викинув годинник за 30 метрів до колеса, де ОСОБА_7 впав, то свідок ОСОБА_11 не міг бачити, що він щось кинув.
Таким чином в показаннях свідка та потерпілого наявні суттєві розбіжності, що ставить їх під сумнів.
Враховуючи вказані обставини, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги сторони захисту, а також заперечення прокурора проти її задоволення, повторно частково дослідивши за клопотанням сторони захисту в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України докази, а саме - протоколи огляду місця події від 06 травня 2018 року та від 07 травня 2018 року, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, висновки суду обґрунтовуються даними, що містяться в:

- показаннях потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що коли 6 травня 2018 року він проходив по алеї, то до нього підійшов ОСОБА_7 , схопив за руку, стверджуючи, що він продає наркотичні речовини, а потім підійшов другий чоловік. Ці чоловіки декілька разів його вдарили та забрали в нього телефон, годинник, ключі від квартири та пішли. Він побачив раніше незнайомого йому хлопця, якому розповів, що на нього скоїли напад, та вони побігли у напрямку нападників. Побачивши їх, почали переслідувати та розділились, і хлопцю, що йому допомагав, вдалось наздогнати ОСОБА_7 , який впав, а інший зміг втекти. При цьому на землі було знайдено годинник, а телефон так і не знайшли, адже скоріше за все він лишився у іншого нападника. Наполягав на тому, що годинник в нього зняв з руки саме ОСОБА_7
- показаннях в суді першої інстанції свідка ОСОБА_11 про те, що вночі, коли він йшов зі стоянки, то побачив, як один чоловік переслідував іншого та звав на допомогу. Він побіг за ними та бачив як той, що втікав, щось викинув, а потім перечепився та впав. Вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яку він фактично затримав, а також, що бачив попереду ще одну людину, але побіг саме за ОСОБА_7 , бо той був ближче. Він бачив характерний рух рукою, коли переслідував обвинуваченого, та відмітив, що він міг щось викинути. В подальшому особисто він вказав місце, де ОСОБА_7 міг викинути годинник, та саме там його знайшла слідчо-оперативна група. Також зазначив, що у потерпілого була розбита губа.

- показаннях в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_12 про те, що він здійснював патрулювання, коли прийшло орієнтування, що двоє невідомих забрали у потерпілого речі. Приїхавши на місце, вони побачили ОСОБА_7 , який був затриманий свідками та потерпілим. В подальшому приїхала слідчо-оперативна група.

- показаннях в суді свідка ОСОБА_13 про те, що на 06 травня 2018 року вона була знайома з потерпілим ОСОБА_8 біля двох тижнів. Цього дня вона із своїм хлопцем чекали на потерпілого біля станції метро "Дарниця", декілька разів йому телефонували, проте дзвінки відхилялись. Коли вона змогла додзвонитись на телефон потерпілого, то почула в слухавку « ОСОБА_14 его и погнали», це був не голос ОСОБА_8 . Коли вона прийшла на місце пригоди, то побачила ОСОБА_8 , обличчя якого було в крові, та ОСОБА_7 , який був затриманий. Її запросили бути понятою, під час огляду годинника, який знайшли та поклали на колеса, і на них фотографували, та вона не заперечувала і підписала протокол. Також зазначила, що не знає який годинник носив потерпілий.

Всупереч тверджень обвинуваченого, показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , які вони надали в суді, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, узгоджуються між собою та не містять істотних суперечностей, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, як такі, що узгоджуються й з іншими доказами у провадженні, дослідженими судом та проаналізованими у вироку, а саме даними, що містяться у:
- протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 травня 2018 року, відповідно до якого - потерпілий ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив, що 06.05.2018 року близько 22 години 30 хвилин в АДРЕСА_2 невстановлена особа відкрито заволоділа особистим майном із застосуванням фізичної сили (т. 1 а.п. 148 - 149).
- протоколі огляду місця події від 07 травня 2018 року, складеного старшим слідчим Дніпровського управління поліції ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , в присутності понятих та потерпілого, відповідно до якого оглядалась земельна ділянка навпроти будинку АДРЕСА_2 , що розташована по центру цього будинку через дорогу по АДРЕСА_4 , та в трьох метрах від проїжджої частини, визначена як місце нападу двома невідомими особами на нього, в ході якого в нього забрали мобільний телефон та годинник (т. 1 а.п. 150-151).
- протоколі огляду місця події від 06 травня 2018 року, складеного старшим слідчим Дніпровського управління поліції ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , в присутності понятих, відповідно до якого оглядалась земельна ділянка на куті будинку АДРЕСА_2 , ближче до перехрестя АДРЕСА_4 , де в п`яти метрах від кута даного будинку розташована автомобільна шина, вкопана в землю, на якій було виявлено та вилучено годинник, який постановою слідчого від 08.05.2018 року визнаний речовим доказом та переданий потерпілому ОСОБА_8 під розписку (т. 1 а.п. 152-153, 154-155).
- у постанові про виділення матеріалів досудового розслідування від 31 травня 2018 року, відповідно до якої - з матеріалів досудового розслідування за № 0004482 виділено матеріали щодо вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України у співучасті з ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 158-159).
За наявності сукупності вищеприведених доказів, які беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні 06 травня 2018 року спільно з особою, матеріали відносно якої виділене в окреме провадження, відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , що було поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його непричетність до злочину стосовно потерпілого ОСОБА_8 та не приймає до уваги твердження захисника та обвинуваченого фактично про обмову потерпілим та свідком ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, адже, як вже зазначалось вище і потерпілий, і свідок ОСОБА_11 надали показання, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, а підстави для обмови ними ОСОБА_7 , як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

При цьому твердження обвинуваченого про те, що потерпілого ОСОБА_8 він не чіпляв, будь-яких тілесних ушкоджень йому не наносив, телефон та годинник не забирав, а останній міг злетіти з руки потерпілого під час сварки, при якій він був один, що були ним висловлені, як в суді першої інстанції, так і є аналогічними змісту апеляційних доводів, не заслуговують на увагу, адже спростовуються вищенаведеними доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 прямо вказав на обвинуваченого, як на одного із нападників, який наносив йому удари та зняв годинник з руки, що узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_11 , який спільно з потерпілим приймав участь у затриманні ОСОБА_7 та бачив характерний рух рукою обвинуваченого, що він міг щось викинути, вказав на це місце і саме там слідчо-оперативна група знайшла годинник, який належить саме потерпілому, а місце його виявлення знаходиться на протилежній стороні від місця, де відбулось відкрите викрадення майна потерпілого, та в безпосередній близькості до місця затримання ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_13 підтвердила суду, що була понятою під час складання протоколів огляду та вилучення годинника потерпілого, а також вказувала, що до того як прибула на місце події телефоном їй відповів не потерпілий, а інша особа та вона почула в слухавку « ОСОБА_14 его и погнали», це був не голос ОСОБА_8 , а, коли вона побачила потерпілого, то його обличчя було у крові.

Водночас, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 про обставини відкритого викрадення його майна не суперечать показанням свідка ОСОБА_11 , а доповнюються ними.
Та обставина, що в суді потерпілий ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_7 викинув годинник та почав тікати, а свідок ОСОБА_11 вказує, що, втікаючи, особа викинула годинник, спіткнулася і впала, жодним чином не вказує на наявність таких істотних суперечностей, що б давали підстави для сумнівів у винуватості саме ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, адже, як вказав свідок ОСОБА_11 в суді, потерпілий був розсіяний від вчиненого відносно нього злочину, а натомість, саме свідок ОСОБА_11 переслідував ОСОБА_7 та бачив характерний рух рукою обвинуваченого, що він міг щось викинути, і тому вказав це місце, на якому саме слідчо-оперативна група і знайшла годинник, який належить саме потерпілому.
Тому при наявності вищевказаних беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні спільно з особою, матеріали відносно якої виділене в окреме провадження, відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , що було поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, які узгоджуються між собою, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне врахування судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, оскільки, на його думку, він не міг бачити як ОСОБА_7 , в той час як біг, кинув годинник в бік будинку, не заслуговують на увагу.

Також не відповідають дійсності і доводи апелянта про те, що протоколі огляду місця події від 07.05.2018 року зазначено про огляд території, яка розташована на куті будинку АДРЕСА_3 , адже з протоколу огляду місця події від 07.05.2018 року, що був безпосередньо досліджений під час апеляційного розгляду, слідує, що оглядалась земельна ділянка на куті будинку АДРЕСА_2 , ближче до перехрестя АДРЕСА_4 , де в п`яти метрах від кута даного будинку розташована автомобільна шина, вкопана в землю, на якій було виявлено та вилучено годинник (т. 1 а.п. 152-153).
При цьому в безпосередній близькості до цього місця, за показаннями свідка ОСОБА_11 , був затриманий обвинувачений ОСОБА_7 , який спіткнувся об колесо та впав, і тому та обставина, що належний потерпілому годинник був вилучений безпосередньо з колеса, на противагу твердженням апелянта, жодним чином не спростовує правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину стосовно потерпілого ОСОБА_8 .

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового розслідування та при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а отже, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3