ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1613/21 Справа № 192/2057/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, засудженого 18.10.2018 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано невідбута частина покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 і остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, йому неодноразово призначалось покарання зі звільненням від його відбування відповідно до ст.75 КК України, однак ОСОБА_7 знову вчиняв нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим йому призначалось покарання із застосуванням ст.71 КК України.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 не працює на виробництві установи за власним бажанням, за судимістю за якою він відбуває покарання в СВК №21 відбув 2/3 частини строку покарання, та за час відбування покарання має одне стягнення, застосоване в грудні 2020 року та три заохочення, застосовані 19.07.2019 року, 18.10.2019 року та 21.01.2020 року.
- захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року скасувати та постановити нову, якою клопотання засудженого задовольнити та звільнити ОСОБА_7 умовно достроково від відбування покарання.
Вказує на те, що станом на час розгляду справи, засуджений відбув 2/3 строку покарання.
Зазначає, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи.
Засуджений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений 12.03.2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 28.05.2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 24.05.2012 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 277, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 06.07.2016 року по відбуттю строку покарання; 21.04.2017 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
В даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року, яким його засуджено за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 року і остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Крім цього, згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС №7, погодженої заступником начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» та довідки по особовій справі, ОСОБА_7 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 01.12.2017 року. За період перебування в УВП №4 характеризувався посередньо, порушень та заохочень не мав.
В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 04.04.2019 року. Не працевлаштований на виробництві за власним бажанням. За час відбування покарання характеризується посередньо, допустив одне порушення режиму утримання, за що має одне стягнення, має 3 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою уникнення покарання. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій не бере. Бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу (Освіта). Підтримує зв`язки з рідними.
21.06.2019 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно статей 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.
13.03.2020 комісією установи відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, згідно ст. 82 Кримінального кодексу України, як особі, що не стала на шлях виправлення.
11.12.2020 комісією установи відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання, згідно ст. 81 Кримінального кодексу України, як особі, що не довела свого виправлення.
Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_7 , засуджений має одне стягнення у виді попередження за порушення режиму утримання, застосоване до нього 07.12.2020. До засудженого тричі були застосовані заохочення: 19.07.2019 оголошено подяку за підсумками 2-го кварталу 2019 року; 18.10.2019 оголошено подяку за підсумками 3-го кварталу 2019 року та 21.01.2020 оголошено подяку за підсумками 4-го кварталу 2019 року.
Разом з тим, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, йому неодноразово призначалось покарання зі звільненням від його відбування відповідно до ст. 75 КК України, однак жодного разу судом не було звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
В даному випадку, на думку колегії суддів, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження захисника про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4