Справа № 192/2057/20
Провадження № 1-в/192/23/21
УХВАЛА
МЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
представника ДУ СВК №21 ОСОБА_5
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», клопотання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, засудженого 18.10.2018 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано невідбута частина покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 і остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому засуджений зазначає, що своєю добросовісною поведінкою та сумлінною працею довів своє виправлення. Зазначає, що з часу перебування у СВК-21 зарекомендував себе як особа, яка стала на шлях виправлення за скоєне правопорушення, яке взагалі не вчиняв.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення, оскільки він має 3 заохочення, має 1 стягнення яке накладено за малозначне порушення, тому ОСОБА_6 , на думку захисника, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення
Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні вважав, що оскільки ОСОБА_6 має непогашене стягнення до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.
Суд, вислухавши засудженого, його захисника ОСОБА_4 , представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно довідки по особовій справі ОСОБА_6 був засуджений:

- 12.03.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 28.05.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 24.05.2012 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 277, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 06.07.2016 по відбуттю строку покарання;

- 21.04.2017 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
В даний час ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018, яким його засуджено за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 і остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС №7, погодженої заст. начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» та довідки по особовій справі, ОСОБА_6 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 01.12.2017 року. За період перебування в УВП №4 характеризувався посередньо, порушень та заохочень не мав.
В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 04.04.2019 року. Не працевлаштований на виробництві за власним бажанням. За час відбування покарання характеризується посередньо, допустив одне порушення режиму утримання, за що має одне стягнення, має 3 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою уникнення покарання. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій не бере. Бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу (Освіта). Підтримує зв`язки з рідними.
21.06.2019 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно статей 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.
13.03.2020 комісією установи відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, згідно ст. 82 Кримінального кодексу України, як особі, що не стала на шлях виправлення.
11.12.2020 комісією установи відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання, згідно ст. 81 Кримінального кодексу України, як особі, що не довела свого виправлення.
Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 , засуджений має одне стягнення у виді попередження за порушення режиму утримання, застосоване до нього 07.12.2020. До засудженого тричі були застосовані заохочення: 19.07.2019 оголошено подяку за підсумками 2-го кварталу 2019 року; 18.10.2019 оголошено подяку за підсумками 3-го кварталу 2019 року та 21.01.2020 оголошено подяку за підсумками 4-го кварталу 2019 року.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою по особовій справі ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, йому неодноразово призначалось покарання зі звільненням від його відбування відповідно до ст.75 КК України, однак ОСОБА_6 знов вчиняв нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим йому призначалось покарання із застосуванням ст.71 КК України.

Суд враховує, що ОСОБА_6 не працює на виробництві установи за власним бажанням, за судимістю за якою він відбуває покарання в СВК №21 відбув 2/3 частини строку покарання, та за час відбування покарання має одне стягнення, застосоване в грудні 2020 року та три заохочення, застосовані 19.07.2019, 18.10.2019 та 21.01.2020.
Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Аналізуючи поведінку за весь період відбування покарання до якого засуджений ОСОБА_6 , суд враховує, що він характеризується посередньо як в УВП-4, так і у СВК №21, не працює за власним бажанням, має не зняте та не погашене у встановленому порядку стягнення.
Суд не може визнати поведінку ОСОБА_6 сумлінною з огляду на застосоване до нього в грудні 2020 року стягнення, тобто незадовго до звернення з даним клопотанням до суду.
Суд враховує, що засуджений ОСОБА_6 має три заохочення: останнє застосовано на початку 2020 року за підсумками 4-го кварталу 2019 року, враховує участь в програмі диференційованого виховного впливу «Освіта».
Разом з тим, суд вважає, що застосовані до ОСОБА_6 заохочення не мають системного характеру, оскільки застосовані за підсумками роботи за відповідний квартал 2019 року.
Крім того, суд вважає, що ОСОБА_6 безпідставно посилається на сумлінне ставлення до праці, як на одну з підстав свого виправлення, оскільки він не працює за власним бажанням, а лише залучався адміністрацією установи до 2-годинного відпрацювання, що є обов`язком засудженого.
Судом також враховано особу засудженого ОСОБА_6 в цілому, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, йому неодноразово призначалось покарання зі звільненням від його відбування відповідно до ст. 75 КК України, однак жодного разу судом не було звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання.

За змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. З огляду на особу ОСОБА_6 в цілому та поведінку протягом всього строку відбування покарання, враховуючи безпідставність посилання на сумлінне ставлення до праці та сумлінну поведінку, оскільки ОСОБА_6 не працює, має не погашене стягнення, відсутність беззаперечних доказів його виправлення, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 є недоцільним, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного,керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1