КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України. Суддядоповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

7 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
сторони захисту адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні №0001032 від 22.02.2020 року, щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Полтава, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 2 березня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на 60 діб задоволено частково.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт залишено без задоволення.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 6200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 14 074 000 гривень (чотирнадцять мільйонів сімдесят чотири тисячі) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та експертами по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків встановлено до 30 квітня 2021 року включно.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на підставі чого жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року та обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 .

Ухвалу судді вважає незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що жодних із наведених стороною обвинувачення доказів про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не існує.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що під час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про намір переховуватись від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначає, що ризик незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні необґрунтований, оскільки дружина загиблого ОСОБА_9 була допитана під час судового розгляду та повідомила, що не було жодного прецеденту впливу на неї з боку обвинуваченого та членів його сім`ї.

Крім того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та документи, що підтверджують такий стан незадовільним, а також необхідність постійного лікування, яке неможливе в умовах утримання останнього під вартою.

Не погоджується з висновком суду про неможливість зменшення розміру застави, яка становить 6200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки даний розмір застави з урахуванням майнового і сімейного стану обвинуваченого є завідомо непомірним для ОСОБА_7 та його родини.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Мотиви Суду

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження під №0001032 від 22.02.2020 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 2 березня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України; визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 6200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 14 074 000 гривень (чотирнадцять мільйонів сімдесят чотири тисячі) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) та покладено на обвинуваченого відповідні обов`язки.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, Європейський Суд з прав людини, зокрема у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 2 березня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_7 не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Зокрема, суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

При вирішенні клопотання, судом враховано також вік обвинуваченого, його сімейний стан, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки, спосіб життя, життєвий та професійний досвід, який полягає в тривалому перебуванні останнього на високих посадах в органах державної влади, стан здоров`я, про що до початку судового розгляду надано відповідну медичну документацію.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитувались в судовому засіданні, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Апеляційні доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.

Доводи з приводу того, що під час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про намір переховуватись від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні доводи апеляційної скарги про те, що ризик незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні необґрунтований, оскільки дружина загиблого ОСОБА_9 була допитана під час судового розгляду та повідомила, що не було жодного прецеденту впливу на неї з боку обвинуваченого та членів його сім`ї.

Доводи з приводу того, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та документи, що підтверджують такий стан незадовільним, а також необхідність постійного лікування, яке неможливе в умовах утримання останнього під вартою, не є виключною підставою для зміни запобіжно заходу, оскільки це жодним чином не спростовує і не зменшує існування ризиків щодо виконання процесуальних обов`язків, а лише характеризує його стан здоров`я, а саме визначає обставину визначену у п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України, яка судом враховується при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому.

Водночас, медичних документів, які б підтверджували, що за станом здоров`я ОСОБА_7 протипоказано знаходитись у слідчому ізоляторі стороною захисту не надано.

Незгода захисника з висновком суду про неможливість зменшення розміру застави, оскільки даний розмір застави з урахуванням майнового і сімейного стану обвинуваченого є завідомо непомірним для ОСОБА_7 та його родини є необґрунтованими, оскільки відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати становленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419, ч. 4 ст. 4221 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 2 березня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України; визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 6200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 14 074 000 гривень (чотирнадцять мільйонів сімдесят чотири тисячі) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем); на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого, у разі внесення застави, відповідні обов`язки; строк дії обов`язків встановлено до 30 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 з ю б і н ОСОБА_11 С е м е н ц о в