ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1216/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000715 від 26.04.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255 КК України (ч.1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 255 КК України (в редакції Закону №671-1Х від 04.06.2020 року), ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, ч.4 ст. 28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч.4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 15 ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

15.06.2021 року в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим прокурором, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених чч.1 ст. 255 КК України (ч.1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 255 КК України (в редакції Закону №671-1Х від 04.06.2020 року), ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, ч.4 ст. 28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч.4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 15 ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Зазначив, що на даний час, визначені в ухвалі слідчого судді від 23.04.2021 року ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, а саме:

- враховуючи, що ОСОБА_8 не одружений, не має малолітніх дітей, а отже він не має міцних соціальних зв`язків, крім того, йому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, та великий термін покарання, може спровокувати останнього переховуватись від органу досудового розслідування чи суду. Крім того, за три роки систематичних шахрайських дій ОСОБА_8 може мати значні грошові накопичення, що дають змогу останньому тривалий час переховуватись від слідства.
- також ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки до теперішнього часу не встановлено місцезнаходження підроблених документів та паспортів з вклеєними фотокартками інших осіб. Місцезнаходження таких документів може бути відомо ОСОБА_8 та останній може сховати, знищити або спотворити такі документи;
- крім того, продовжує існувати ризик незаконного впливу на поведінку не встановлених під час досудового розслідування спільників та потерпілих, перешкоджати встановленню інших свідків кримінальних правопорушень;
- також ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Така незаконна діяльність ОСОБА_8 носила систематичний характер та тривала більше року, та могла тривати і далі, якби не була припинена співробітниками правоохоронних органів.
Слідчий вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеними ризикам та стосовно підозрюваного має бути продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року задоволено клопотання слідчого.
Продовжено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 липня 2021року, без визначення застави.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а клопотання слідчого не містить будь-яких обґрунтувань недостатності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, та прокурором під час судового засідання такі обставини не наведені, а наявність обґрунтованої підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим. Зазначає, що слідчий суддя, як доказ існування ризиків, вказує лише на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим. Вважає, що тяжкість покарання спростовує всі доводи сторони захисту про відсутність ризиків, та залишає поза увагою наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного житла, наявність чотирьох дітей, троє з яких неповнолітні, те, що він одружений, зареєстрований як фізична особа підприємець, має постійний дохід, раніше не судимий, похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного догляду лікаря спеціаліста.
30.06.2021 року захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав до суду доповнену апеляційну скаргу в обґрунтування якої посилається на низку хронічних захворювань у ОСОБА_8 , які з перебігом часу та в умовах тримання під вартою мають прояви загострення, впливають на суттєве погіршення стану здоров`я, потребує постійного догляду лікаря спеціаліста та в сукупності можуть спричинити розвиток серцево-судинних ускладнень (інфаркт міокарда, інсульт), що може привести до стійкої інвалідізації та смерті. Зазначає, що згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_8 , 1958 року народження звертався до лікувально-діагностичного центру ПП «Лорітом» 03.04.2020 року до лікаря-кардіолога, де йому було встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступень, гіпертензивне серце, гострий трахеобронхіт.
На підтвердження таких доводів також послався на відповідь ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева національної академії медичних наук України», в якій зазначено, що ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституті з 29.09.2011 року по 10.10.2011 року, був оперований: Лапороскопічна холецистектомія, лапороскопічна протезуючи герніопластика пупкової грижі.
Згідно відповіді ДУ «Харківський слідчий ізолятор» Харківська медична частина №27, ОСОБА_8 , 1958 р.н. прибув до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 26.04.2021 року. По прибуттю до установи, а також 27.04.2021 року, 28.04.2021 року, 02.06.2021 року, 25.06.2021 року був оглянутий сімейним лікарем медичної частини. Артеріальний тиск 150/100 мм.рт.ст. Пульс 90 ударів за хвилину. Діагноз: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., 3 ст. Ризик високий. СН II F ст. Цукровий діабет II тип середнього ступеня тяжкості. Враховуючи наявні захворювання, з метою запобігання різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , 1958 р.н. потребує постійного диспансерного нагляду та динамічного медичного спостереження.
Крім того, в своїй доповненій апеляційній скарзі захисник посилався на рішення ЄСПЛ, Конвенцію та Конституцію України. Зазначив, що з урахуванням тяжкості хвороби та обґрунтованою відсутністю раніше встановлених ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, відсутності інших підстав для продовження тримання ОСОБА_8 , а також на численні висновки ЄСПЛ, вважає, що подальше тримання підозрюваного під вартою є недоцільним та таким, що порушує норми національного та міжнародного законодавства щодо прав людини.
Також захисником ОСОБА_7 , на підтвердження наявності соціальних зв`язків підозрюваного, разом з доповненням до апеляційної скарги надано фотокопії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_8 , а також фотокопію свідоцтва про державну реєстрацію ФО-П ОСОБА_8 , фотокопію довідки лікувально-діагностичного центру ПП «Лорітом», фотокопії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а й права підозрюваного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Норма ч.4 ст.194 КПК України містить вказівку про те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається право слідчого судді, в межах дискреційних повноважень (на власний розсуд) вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, відомостей про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.
Задовольняючи клопотання слідчого та продовжуючи найсуворіший запобіжний захід, слідчий суддя суду першої інстанції вважав встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зазначив, що на теперішній час зазначені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали з вказаних підстав, а тому слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 строком до 21.07.2021року тобто в межах строків досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя враховував відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який є громадянином України, раніше не судимий, одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , має захворювання: остреохондроз та плечолопатковий періартрит.
Також слідчим суддею зазначено, що доказів на підтвердження наявності у підозрюваного захворювання серця, а також діабету, на які посилалась сторона захисту, суду не надані, та не надано доказів і наявності у підозрюваного малолітніх дітей та законних джерел доходу.
Оцінюючи сукупність обставин, а саме: обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, відомостей про особу підозрюваного, характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких, згідно підозри, підозрюється ОСОБА_8 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя суду першої інстанції вважав, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню встановленим ризикам.
Натомість, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням слідчого судді, оскільки мотивувальна частина ухвали не містить окрім формально визначених ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, ще й інших відомостей та висновків слідчого судді щодо оцінки цих відомостей з приводу неможливості застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Також, не вбачається таких відомостей зі змісту клопотання слідчого.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000715 від 26.04.2019 року, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (ч. 1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001), ч.ч. 1,2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020); ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України;ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України.
21.04.2021 року о 09 год. 47.хв., ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
21.04.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (ч. 1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001), ч. 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020); ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 п. п.4, 5 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «ІльгарМаммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v.Ukraine) від 21 квітня 2011р., заява №42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 рок

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
З огляду на викладене, колегія суддів не ставить під сумнів обґрунтованість підозри, а тому не погоджується з доводами захисника в цій частині.
Зокрема, наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування, а саме відомостями, що містяться у: проведених заходах негласних слідчих (розшукових) дій; матеріалах отриманихпід час тимчасових доступів до відомостей, що містять таємницю вчинення нотаріальних дій; матеріалах отриманихпід час тимчасових доступів до відомостей, що становить охоронювану законом таємницю, а саме до заяв на видачу паспортів гр. України (Форми-1); протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 16.03.2021;протоколі обшуку за адресою: АДРЕСА_2 під час якого виявлено труп невстановленої особи жіночої статі; протоколі отримання зразків для експертизи від трупа невстановленої жінки; висновку судової медичної експертизи за № 10-12/1000-ДМ/21 від 15.04.2021 згідно якої встановлені ознаки умисного вбивства ОСОБА_11 ; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_12 від 21.04.2021; протоколах обшуків від 21.04.2021; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Враховуючи наявний обсяг відомостей судового провадження, колегія суддів вбачає, що вони об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, а також наявні у матеріалах провадження докази, що формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 до вчинення певних дій, згідно підозри.
Таким чином, колегія суддів не ставить під сумнів доводи прокурора щодо обґрунтованості підозри, внаслідок якої проводиться досудове розслідування та повинні застосовуватись заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України.
Разом з цим, належить врахувати те, що під час апеляційного розгляду в судовому засіданні захисником підозрюваного ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 було залучено до матеріалів справи фотокопію свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 з ОСОБА_13 , який зареєстровано 24.09.2011 року, на підтвердження наявності у нього міцних соціальних зв`язків, а також фотокопію клопотання захисника ОСОБА_7 в інтеренсах підозрюваного ОСОБА_8 про допит ОСОБА_8 з метою встановлення істини по справі від 15.06.2021 року з відміткою слідчого про його отримання 15.06.2021 року.
Захисник ОСОБА_7 пояснив, що підозрюваний ОСОБА_14 націлений співпрацювати зі слідством, тому звернувся з клопотанням та окремою заявою через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» про його допит, однак слідчий тривалий час його не допитує з невідомих причин.
Крім того, в судовому засіданні захисник просив звернути увагу на наявність у ОСОБА_8 на утриманні 4-х дітей, двоє з яких є неповнолітніми та дружини, яка не працює, є домогосподаркою та доглядає за дітьми. Також просив врахувати, що ОСОБА_14 , згідно підозри, визнаний учасником злочинної організації, його роль була як спонсора, він фінансував діяльність злочинної групи. Безпосередню участь у вчиненні насильницьких дій та у вбивстві він не приймав. Пояснив, що ОСОБА_15 під вартою перебуває вже більше 2-х місяців. У зв`яхку з хворобливим станом здоров`я, він змушений систематично звертатись до лікарів медичної частини за медичною допомогою.
За клопотанням сторони захисту у судовому засіданні досліджувались відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 .
Зокрема, з листа завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_8 прибув до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 26.04.2021 року. По прибуттю до установи був оглянутий черговим медичним працівником. На час огляду пред`являв скарги на головний біль, періодичний біль в області серця, біль у м`язах. Висновок: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., З ст. Ризик високий. СЦ II А ст. Цукровий діабет II тип середнього ступеня важкості.
28.04.2021 року був оглянутий сімейним лікарем медичної частини. На момент огляду пред`являв скарги на головний біль. Зі слів в анамнезі апендектомія в 2010 році, холецистектомія в 2014 році, цукровий діабет, ГХ. Діагноз: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., З ст. Ризик високий. CH II А ст. Цукровий діабет II тип, середнього ступеня важкості. Прийнятий на диспансерний облік лікарів медичної частини з приводу наявних захворювань.
02.06.2021 року був оглянутий сімейним лікарем медичної частини. На момент огляду пред`являв скарги на головний біль, періодичний біль в області серця. Діагноз: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., З ст. Ризик високий. СН 11 А ст. Цукровий діабет II тип, середнього ступеня важкості.
25.06.2021 року був оглянутий сімейним лікарем медичної частини та проведено ЕКГ. На момент огляду пред`являв скарги на головний біль, періодичний біль в області серця. Діагноз: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., З ст. Ризик високий. CH II А ст. Цукровий діабет II тип, середнього ступеня важкості.
Враховуючи наявні захворювання, з метою запобігання різкого погіршення стану здоров`я, ОСОБА_8 , 1958 р.н., потребує постійного диспансерного нагляду та динамічного медичного спостереження, в зв`язку з чим ОСОБА_8 , 1958 р.н., перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини та постійно отримує медикаментозне лікування.
Сторона захисту, виходячи з відомостей про стан здоров`я підозрюваного, наполягала щодо необхідності врахування цих відомостей при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, прокурор пояснив, що не спростовує наявність хвороб у ОСОБА_8 та міцних соціальних зв`язків, згідно встановлених відомостей, але вважає, що вони не повинні враховуватись судом при продовженні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Однак, колегія суддів вбачає, що така процесуальна позиція прокурора, не ґрунтується та суперечить чинному КПК України, зокрема нормам ст. 178 КПК України.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Заборона катувань чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, виступає одним із основних прав і одночасно гарантією таких невід`ємних прав людини, якими є право на життя, свободу та особисту недоторканність, право на повагу честі й гідності.
Так, стаття 28 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Це право є абсолютним, тому ніякі обставини не можуть виправдати застосування катувань.
Основними документами, щодо заборони катувань є Конвенція ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання (1984 р.), до якої Україна приєдналась у 1987 році та Європейська Конвенція про запобігання катуванням чи нелюдському або принижуючому гідність поводженню та покаранню (1987р.), яка була ратифікована Україною 21 січня 1997 року.
З аналізу Конвенції ООН проти катувань можна виділити основні ознаки катування: спричинення сильного болю або страждання; вчинене безпосередньо державними посадовими особами чи іншими «офіційними» особами, з їх підбурювання, з їх відома або з їх мовчазної згоди; вчинене з конкретною метою (або ціллю).
Стаття 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що жодна людина не може зазнавати нелюдського або такого, що принижує її гідність, поводження або покарання. Дана імперативна норма охороняє одну із основних цінностей демократичного суспільства та встановлює безумовну заборону катувань, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження й покарання.
Враховуючи значення статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для забезпечення нормального існування особистості та функціонування сучасного суспільства, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дана стаття охороняє одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства і як така має загальнолюдське визнання.
Таке, що принижує гідність, поводження це поводження, яке викликає у особи почуття страху, муки і неповноцінності, та здатне принизити і зганьбити їх. Його також характеризують як таке, що може зламати фізичний і моральний опір потерпілого (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява № 5310/71, 18 січня 1978 року, §167) або примусити його діяти проти власної волі чи совісті (висновок Європейської Комісії у Грецькій справі).
Вирішуючи, чи є покарання або поводження «таким, що принижує гідність» за змістом статті 3, слід звертати увагу на те, чи є його метою принизити і зганьбити відповідну особу, а також, з огляду на його наслідки, чи вчиняє воно негативний вплив на його особистість, несумісний зі статтею 3 (рішення у справі «Raninen проти Фінляндії», заява № 20972/92, 16 грудня 1997 року, §55). Втім, відсутність такої мети не може виключити можливість встановлення порушення статті 3.
У рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» ЄСПЛ зазначив, що «філософська основа абсолютної природи статті 3 не дозволяє будь-яких винятків, виправдань чи балансування інтересів, незалежно від поведінки відповідної особи та природи правопорушення».
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Апеляційним судом встановлено, що починаючи з події кримінального правопорушення і до розгляду, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органу досудового розслідування було відомо про наявність у ОСОБА_8 хвороб: ІХС. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., З ст. Ризик високий. СН 11 А ст. Цукровий діабет II тип, середнього ступеня важкості.
За таких обставин, з урахуванням положень міжнародного права, Конституції України та практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що такий підхід органу досудового розслідування, прокурора та слідчого судді до розгляду клопотання слідчого, в якому було поставлено питання про застосування до підозрюваного, раніше не судимий, має низку хронічних захворювань, виняткового запобіжного заходу, є явно необґрунтованим, суперечить положенням ст.3 Конвенції, оскільки в основу оскарженого рішення було покладено тяжкість злочину, згідно підозри, та можливе покарання, яке загрожує за його скоєння, без фактичного врахування стану здоров`я підозрюваного, для якого перебування під вартою, з урахуванням його стану здоров`я, можна розцінювати як катування чи нелюдське поводження. А будь-який запобіжний захід, що застосовується за вище повідомлених обставин, не може виконувати функцію покарання.
Дотримуючись засад, що містяться у ст.2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що виключних обставин для тримання ОСОБА_8 під вартою немає, оскільки відомостей, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні слідчого ризики в сукупності з тяжкістю злочину, не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою, якщо чинне законодавство передбачає й інші запобіжні заходи, які зможуть запобігти наявним ризикам та належним виконанням підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.
Разом з цим, в п.п.3, 4, 5, 8 ч.1 ст. 178 КПК України вказано, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.
Отже, з цієї норми вбачається, якщо ризики можливо обмежити внаслідок застосування більш м`якого запобіжного заходу, то застосування найсуворішого запобіжного заходу є неможливим, виходячи з вимог ч.1 ст. 183 КПК України.
Враховуючи те, що прокурор не довів шляхом доказування в судовому засіданні, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у повірянні з триманням під вартою, стосовно саме цього підозрюваного, який раніше не судимий, має низку хронічних захворювань у зв`язку з чим потребує постійного диспансерного нагляду та динамічного медичного спостереження, буде недостатнім застосування домашнього арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, призначення якого обумовлює необхідність контролю за дотриманням підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а також унеможливить наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України.
Вказані обставини свідчать на користь апеляційних доводів сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , виходячи з певного обсягу вже проведеного досудового розслідування, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, який відповідно до справи ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» прирівняно до позбавлення волі, тобто домашній арешт може цілком забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків на цьому етапі досудового розслідування.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що підозрюваний об`єктивно потребує систематичного медичного огляду та лікування, внаслідок наявної в нього низки хвороб, а також внаслідок його віку 63 роки.

З огляду на те, що чинне законодавство надає можливість покладення додаткових обов`язків при обранні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, колегія суддів вважає за необхідне покладення на підозрюваного ОСОБА_8 додаткових обов`язків, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та знаходження; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Виходячи зі змісту цих обов`язків, орган досудового розслідування, прокурор, зможе ефективно контролювати процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки, наприклад, обов`язок здати паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, унеможливлять будь-які ризики переховування підозрюваного за межами України. Разом з цим, застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні їх на тілі підозрюваного, які дають змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження, що також унеможливлює ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги відомості з листа наданого відувачем Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_16 від 25.06.2021 року вбачається наявність відомостей, на підтвердження доводів сторони захисту. Разом з особовою справою при надходженні ОСОБА_8 була надана медична документація на підставі якої, ОСОБА_8 за час перебування в установі знаходиться на диспансерному обліку лікарів медичної частини та отримує медикаментозне лікування.
Однак, з зазначеної довідки не вбачається відомостей про можливість здійснення ефективного лікування вказаних хвороб в умовах медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор пояснив, що не оспорює зазначених відомостей та не заявляв клопотань про оголошення перерви в судовому засіданні при апеляційному розгляді для перевірки вищенаведених медичних документацій щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 та наявності низки хронічних захворювань.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням стадії досудового розслідування, строки якого, відповідно до ст. 219 КПК України, обумовлені певною датою, а саме 21 липня 2021 року, є підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Врахування апеляційних доводів сторони захисту щодо стану здоров`я підозрюваного та необхідності обрання ефективного, з урахуванням вимог ст. 178 КПК України, запобіжного заходу узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Зокрема, в рішенні рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі "Хайредінов проти України" від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій, але обраний вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з низкою додаткових обов`язків, згідно ч.5 ст. 194 КПК України, стануть ефективним запобіжником процесуальних порушень з боку підозрюваного.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Виходячи з фактичних обставин цієї справи, ризик впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні був найбільш актуальним на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів.
Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК Украйни, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, згідно чинного КПК України є можливим та ефективним, оскільки ризик впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальнлому провадженні, переховування від органів досудового розслідування можливо запобігти покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Отже, сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, або переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що безпідставно посилався слідчий та прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, контроль за дотриманням якого буде покладено саме на правоохоронні органи.
З огляду на викладене, колегія суддів об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт стосовно ОСОБА_8 , здатен дієво забезпечити по цьому кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливить продовження будь якої незаконної діяльності або імовірності впливу на учасників процесу з боку підозрюваного, що свідчить про те, що суд першої інстанції неповно та однобічно оцінив відомості стосовно особи підозрюваного, не переконавшись у недоведеності прокурором обставин, що впливають на обрання найбільш суворого запобіжного заходу, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Разом з цим, наявність систематичного контролю з боку уповноважених осіб стане надійною запорукою щодо унеможливлення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в тому числі на які посилався слідчий та прокурор та при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлені процесуальної можливості, в будь-який момент звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш суворий.
Таким чином, колегія суддів вважає, що цілодобовий домашній арешт стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.
Отже, такий запобіжний захід забезпечить можливість здійснення періодичного медичного нагляду, відповідно до наявності хронічних захворювань ОСОБА_8 , який неможливо забезпечити в умовах перебування підозрюваного в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому надається тільки первинна медична допомога.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стороною обвинувачення не доведено, в цьому конкретному випадку, неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.2, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року скасувати та постановити нову.
Відмовити у задоволені клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід, строком до 21 липня 2021 року включно, у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки передбачені пунктами 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та знаходження;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити негайно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», з-під варти та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України доставити до місця мешкання.
Ухвалу про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді