В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26.01.2021 року щодо обвинуваченого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киселівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: востаннє 12.11.2019 Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 389, 71 КК України до 3 місяців 15 днів арешту;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст. 126-1 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

Провадження: № 11-кп/812/383/21 Суддя першої інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 185 ч.3 КК УкраїниДоповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання:
-за ст. 126-1 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.
-за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження й доведеності вини обвинуваченого, вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд у вироку не врахував достатньою мірою систематичності та характеру злочинів направлених проти співмешканки обвинуваченого-потерпілої ОСОБА_10 , яка є матір`ю чотирьох біологічних дітей ОСОБА_6 .
Також вважає, що судом не враховано в належній мірі особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, характеризується негативно, згідно висновку досудової доповіді ризик вчинення ним повторно злочину і рівень небезпеки є високим, і як наслідок п ризначено м`яке покарання, яке не сприятиме запобіганню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень в подальшому.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 в період з 18.11.2019 по 22.09.2020, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично вчиняв фізичне, економічне та психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_10 , за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема,18.11.2019 близько 22:00 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем спільного проживання із своєю співмешканкою ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, у грубій формі словесно ображав потерпілу словами нецензурної лайки та застосовуючи фізичну силу, штовхав потерпілу ОСОБА_10 , після чого відібравши мобільний телефон, вигнав потерпілу на вулицю, разом з чотирма малолітніми дітьми, що викликало у неї емоційну невпевненість через нездатність захистити себе та своїх дітей, внаслідок таких насильницький дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_10 була спричинена шкода її психічному здоров`ю.
За вказані протиправні дії, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04.12.2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.
Після притягнення до адміністративної відповідальності, за вчинення домашнього насильства та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , ОСОБА_6 належних висновків не зробив на шлях виправлення не став, та продовжуючи свої протиправні дії направлені на вчинення відносно потерпілої домашнього насильства та завдання психологічних страждань, 04.09.2020 о 15:00, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію домоволодіння за місцем тимчасового проживання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час перебували малолітні діти потерпілої ОСОБА_10 .
Перебуваючи на території двору ОСОБА_6 , помітив у дворі посуд, належний ОСОБА_10 , та у нього виник умисел на вчинення економічного насильства, щодо потерпілої, яке полягало у пошкодженні майна потерпілої. Після чого ОСОБА_6 скориставшись відсутністю останньої, за допомогою сокири, яку він знайшов на території двору, став пошкоджувати вказаний вище посуд, при цьому висловлюючи слова брутальної лайки та словесними образами, залякуванням малолітніх дітей ОСОБА_11 . Після чого, утримуючи в руках сокиру пройшов до приміщення літньої кухні де почав пошкоджувати скляні банки та бутлі, які знаходились у приміщенні, тим самим вчинив домашнє насильство економічного характеру, при цьому завдавши матеріальної шкоди потерпілій, що призвело до погіршення якості життя ОСОБА_10 та психологічних страждань, викликавши у потерпілої побоювання за безпеку своїх дітей, тобто додаткові психологічні страждання.
За вищевказані протиправні дії, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23.09.2020 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.
В подальшому, 22.09.2020 о 20:00 год., ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в приміщенні будинку вищевказаного домоволодіння, на відмову потерпілої нагодувати його та прохання останньої залишити її місце проживання, ОСОБА_6 маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, у грубій формі словесно почав ображати потерпілу словами нецензурної лайки, погрожувати фізичною розправою, принижувати та залякувати, тим самим повторно вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_10 та вказані дії викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку та безпеку малолітніх дітей, тобто додаткові психологічні страждання.
Після чого, продовжуючи реалізацію своїх протиправних дій ОСОБА_6 , покинув територію домоволодіння потерпілої, та повернувшись через деякий час, рукою розбив віконне скло, в приміщенні кухні будинку, тим самим вчинив насильство економічного характеру, що призвело до погіршення якості життя потерпілої, викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку та безпеку малолітніх дітей, тобто додаткові психологічні страждання.
В результаті умисних, систематичних та протиправних дій ОСОБА_6 , направлених на вчинення відносно співмешканки ОСОБА_10 домашнього насильства, яке викликало у неї емоційну невпевненість через нездатність захистити себе та своїх дітей, а також постійне відчуття загрози своєму здоров`ю та здоров`ю своїх дітей, внаслідок таких насильницький дій ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_10 разом із чотирма малолітніми дітьми, була змушена покинути домоволодіння, за місцем своєї та дітей реєстрації, яке фактично є її єдиним місцем проживання та тимчасово переїхати на проживання до своєї сестри ОСОБА_10 , а згодом винаймати орендоване житло, за адресою: АДРЕСА_3 , за грошові кошти, які вона отримує від виконання роботи по найму, так як постійного місця роботи не має.
Натомість ОСОБА_6 залишився проживати у будинку за місцем реєстрації потерпілої, який йому належить, та у якому він не зареєстрований, тим самим погіршив потерпілій та її малолітнім дітям якість життя, тобто своїми умисними, систематичними та протиправними діями позбавив її житла та можливості користуватися ним вчинивши тим самим відносно неї економічну форму насильства.
Крім цього, ОСОБА_6 28 липня 2020 року, близько 20:00 год., знаходився в приміщенні будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де на грунті раніше виниклих неприязних відносин, вчинив сварку зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_10 , яка в цей час перебувала на подвір`ї зазначеного домоволодіння, де годувала птицю.
Під час даної сварки, ОСОБА_6 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , провів її до спальної кімнати будинку, де умисно наніс останній не менше 3-х ударів долонею лівої руки в область обличчя та не менше 3-х ударів кулаком правої руки в область голови, від чого остання впала на підлогу. Після чого продовжуючи свої злочинні протиправні дії на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_10 не менше 5-ти ударів кулаком правої руки в область грудної клітки, живота та в область ребер зліва.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, грудях, животі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити свій вирок, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст. 126-1 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_6 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість.
При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ухвалюючи оскаржуваний вирок суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання та призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, також суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання визнання ним вини, щире каяття обвинуваченого, його співпрацю зі слідством та обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Судом також було враховано висновок досудової доповіді на ОСОБА_6 , згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінюється, як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється також як високий.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що при цьому, призначаючи покарання у виді 4 місяців арешту суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 вже засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень проти здоров`я особи та проти власності з призначенням покарання у виді арешту, проте це не досягло мети його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Також судом не в повній мірі враховано, що обвинуваченим, незважаючи на втручання з боку правоохоронних органів систематично вчинялось різного виду насильство (фізичне, економічне, психологічне) відносно потерпілої, яка є його співмешканкою, протягом тривалого проміжку часу і це призвело до негативних наслідків як для самої потерпілої так ї для їх спільних чотирьох неповнолітніх дітей.
Так, в результаті домашнього насильства потерпілій ОСОБА_10 була спричинена шкода психічному здоров`ю, коли ОСОБА_6 неодноразово виганяв потерпілу разом з чотирма малолітніми дітьми на вулицю, здійснював інші дії щодо знищення їх спільного майна, що викликало у потерпілої емоційну невпевненість через нездатність захистити себе та своїх дітей.
Надалі внаслідок таких насильницький дій ОСОБА_6 потерпіла разом з дітьми була змушена покинути домоволодіння за місцем своєї реєстрації та винаймати інше житло, маючи на утриманні чотирьох дітей, що призвело до додаткових витрат.
Згідно матеріалів кримінального провадження за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується вкрай негативно, зловживає алкоголем, агресивний та неврівноважений, конфліктує з сусідами, офіційно не працює.
Наведене, на думку колегії свідчить про відсутність самодисципліни та небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення, а також про нехтування та зневагу з боку останнього до судових рішень та правоохоронних органів.
З досудової доповіді органу пробації, вбачається, що з огляду на інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без позбавлення волі.
Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_6 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т.1 а.к.п. 76-81)
Все зазначене в сукупності свідчить про стійку антисоціальну спрямованість та підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, який будучи вже неодноразово судимим, продовжує вчиняти злочини.
З врахуванням наведеного, колегія вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125, ст. 126-1 КК України є таким? що за своїм видом і розміром, як за вчинені кримінальні правопорушення, так і при призначенні покарання за сукупність злочинів, з огляду на особу обвинуваченого, обставини і спосіб вчинення злочинів, форму вини й мотиви їх вчинення, є явно несправедливими через м`якість та не сприятиме виправленню обвинуваченого і може створити у нього та інших осіб, схильних до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, хибне уявлення про м`якість покарання за їх вчинення, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в подальшому.
За такого, судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимог ст. 65 КК України, згідно яких, особі, що вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Тому даний вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд апеляційної інстанції керується вимогами ст. ст. 50, 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зокрема, колегія суддів враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України кваліфікуються, як умисний нетяжкий злочин та кримінальний проступок, дані про особу обвинуваченого, який, характеризується негативно, офіційно не працює, засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень проти здоров`я особи та проти власності, а також, обставини відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини, його співпрацю зі слідством, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вважає за необхідне призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі.
Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За такого, вирок суду першої інстанції підлягає в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням нового вироку, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 414, 420,532 КПК України, апеляційний суд -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.
Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26.01.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - скасувати в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий:

Судді: