УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 210/1619/19

провадження № 51 - 1468 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року,
встановив:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора Крииворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК, у кримінальному провадженні №0001419.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК, закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, представник АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 звернулась зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначене судове рішення є незаконним, просить його скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не встановив вину чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , не з`ясував обставини, установлені під час кримінального провадження, не перевірив їх доказами, а прийняв рішення за клопотанням прокурора і закрив кримінальне провадження на підставі ст.49 КК.
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 про те, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню, колегія суддів ВС вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року мотивована тим, що у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке було задоволено та закрито кримінальне провадження. Прокурор, захисник та ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання, оскільки строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули.
Із судового рішення вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено 10 липня 2008 року, тобто з часу його вчинення минуло більше п`яти років, і в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б зупиняли або переривали перебіг строків давності.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло пять років.

Частиною 3 ст. 358 КК передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі до 5 років.
Частинами 1, 4 ст. 286 КПК передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК , кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК передбачено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Апеляційний суд в своїй ухвалі зазначив, що суд першої інстанції, встановивши наявність усіх підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та отримавши згоду обвинуваченого ОСОБА_6 на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закрив кримінальне провадження щодо нього, при цьому суд роз`яснив наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав.
Що стосується доводів адвоката ОСОБА_4 про те, що суд не встановив вину чи невинуватість обвинуваченого, не з`ясував обставини, установлені під час кримінального провадження, не перевірив їх доказами, а відразу прийняв рішення за клопотанням прокурора і закрив кримінальне провадження на підставі ст.49 КК, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Статтею 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Слід також зазначити, що, відповідно до ст. 368 КПК, такі питання як: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, тощо, суд повинен вирішити при ухваленні вироку.

Натомість, 25 листопада 2019 року Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було постановлено ухвалу, якою ОСОБА_6 за клопотанням прокурора звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 358 КК, на підставі ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 372 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати ухвала. Зокрема, в мотивувальній частині зазначається суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Отже, суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при постановленні ухвали 25 листопада 2019 року,відповідно до ст. 372 КПК, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 листопада 2019 року у справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.

Ураховуючи вищезазначене, Дніпровський апеляційний суд дослідив матеріали кримінального провадження та ретельно проаналізував доводи в апеляційній скарзі представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 , які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, надавши їм належну оцінку. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, адже в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, тому касаційні доводи адвоката в цій частині теж є безпідставними.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3