УХВАЛА
Іменем України

02.04.2021 Справа №607/4816/21 Провадження № 1-кс/607/1640/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України,

УСТАНОВИВ:

18.03.2021 ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Скарга мотивована тим, що 31.07.2020 слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень. Скаржник зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось неефективно, внаслідок чого неодноразові постанови слідчих про закриття цього провадження скасовувались ухвалами слідчих суддів. При цьому в даних ухвалах зазначались конкретні вказівки, які необхідно було виконати для здійснення належного досудового розслідування та встановлення об`єктивної істини. Однак жодні слідчі дії на виконання ухвали слідчого судді слідчим здійснені не були, а натомість винесена оскаржувана постанова. Скаржник вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою з тих підстав, що відомості, які в ній містяться, є суперечливими та не відповідають обставинам цього кримінального провадження. За таких підстав ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 та зобов`язати орган досудового розслідування продовжити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримала з викладених у ній підстав та просила скаргу задовольнити. Додатково вказала, що слідчим невірно зазначено кримінальне провадження, в межах якого ОСОБА_5 подала неправдиву, на думку скаржника, заяву про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 злочину. Зазначила, що таке кримінальне провадження закрите, однак слідчий в оскаржуваній постанові не надав оцінку таким обставинам. Також зазначила, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 вона понесла матеріальні збитки, а також їй завдана моральна шкода. Проте потерпілою у цьому кримінальному провадженні слідчий її не визнав. Зазначила, що під час допиту свідка ОСОБА_5 останній було поставлене лише одне запитання, що свідчить про невиконання слідчим своїх обов`язків. Також оскаржувана постанова взагалі не оформлена належним чином, а її зміст є неповним.

Слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився.

Вказане згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також матеріали кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Так, слідчим відділом Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003321 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду за заявою ОСОБА_3 , у якій зазначено, що ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0003054 від 15.09.2017 завідомо неправдиво повідомила правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 злочину.

Частина 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017, під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні слідчим проведені такі слідчі (розшукові) та процесуальні дії: здійснено допит свідків, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 а також проведено одночасний допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Однак під час такого допиту ОСОБА_5 на більшість запитань, які були їй поставленні, скористалась наданим їй ст. 63 Конституції України правом та відмовилась давати показання відносно себе та членів своєї сім`ї. Разом з тим деякі з поставлених їй запитань не стосувались особисто ОСОБА_5 чи її рідних, а відтак вимоги закону покладали на неї обов`язок відповідати на такі запитання. Проте допит був здійснений слідчим не належним чином та останній не надав належну правову оцінку даним обставинам.

Крім цього, ОСОБА_3 неодноразово подавала клопотання про визнання її потерпілою у цьому кримінальному провадженні та здійсненні одночасного її допиту як потерпілої та свідка ОСОБА_5 . При цьому на підтвердження своїх вимог ОСОБА_3 зазначала, що протиправними діями ОСОБА_5 їй завдана матеріальна шкода, так як остання в межах кримінального провадження № 0003054 від 15.09.2017 подала до неї цивільний позов, а також їй спричинено і моральну шкоду. Разом з тим матеріали кримінального провадження не містять ні постанови про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою, ні доказів вручення їй пам`ятки про права та обов`язки потерпілої.

Так, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Беручи до уваги зазначені норми, слідчий суддя вважає, що слідчим належним чином не було досліджено обставини, зазначені ОСОБА_3 , та не визначено процесуальний статус останньої, оскільки будь-яких документів, які б це підтверджували, матеріали кримінального провадження не містять.

Також, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, останнє неодноразово закривалось постановами слідчого, зокрема від 17.11.2017 та від 13.07.2018. Проте надалі такі постанови ухвалами слідчих суддів були скасовані, а досудове розслідування було продовжене. Разом з тим вказівки, які були зазначені в ухвалах слідчих суддів та необхідні для всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального правопорушення, органом досудового розслідування виконанні так і не були.

Положеннями ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження. Так, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами кримінального провадження, що є підставами для прийняття постанови та однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Також мотиви прийняття постанови мають бути обґрунтовані та відповідати посиланням на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Так, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2020 вбачається, що кримінальне провадження № 0003321 від 11.10.2017 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Разом з тим при винесенні постанови про закриття кримінального провадження слідчим не було дотримано вимоги ст. 110 КПК України щодо належної мотивації закриття провадження, оскільки слідчий обмежився лише посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким передбачено таку підставу закриття кримінального провадження як встановлення відсутності складу кримінального правопорушення, проте в мотивувальній частині постанови жодним чином не обґрунтував підстави прийняття даного рішення.

Також в порушення вказаних вимог закону при винесені постанови про закриття кримінального провадження слідчий не зазначив усі слідчі (розшукові) дії, які були проведені в межах досудового розслідування, а також не вказав жодних доказів, які були зібрані у кримінальному провадженні № 0003321 від 11.10.2017, та не надав їм належну правову оцінку.

Крім того, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить неточності та суперечності, а також її зміст є нечитабельним та неповним. Зокрема, у постанові невірно зазначено дату внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, а також номер кримінального провадження і його правову кваліфікацію, в межах якого ОСОБА_5 подала заяву про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 злочину.

Більше того, здійснюючи досудове розслідування за фактом неправдивого повідомлення про злочин в межах кримінального провадження № 0003054 від 15.09.2017 та зазначаючи, що таке провадження було закрите, слідчий жодним чином не надав правову оцінку цим обставинам, які є визначальними для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні № 0003321 від 11.10.2017.

Також останній абзац мотивувальної частини постанови є вирваним з контексту, а тому мотивація прийняття такого рішення слідчим є незрозумілою.

З урахуванням викладеного слідчий суддя доходить висновку, що постанова слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 підлягає скасуванню, так як всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України є невмотивованою та передчасною, а також винесена без всебічного та повного дослідження всіх обставин цього провадження.

При цьому при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчому необхідно вжити всіх заходів для встановлення об`єктивної істини, в повному обсязі провести необхідні слідчі (розшукові) дії, зазначені в мотивувальній частині цієї ухвали, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 2, 9, 84, 91, 92, 110, 303, 306, 307, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Копію ухвали надіслати СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003321 від 11.10.2017.

Повернути матеріали кримінального провадження № 0003321 від 11.10.2017 СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1