УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0003493, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2019 року, за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

28 вересня 2020 року представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0003493, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2019 року, за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м..
Клопотання, мотивовано, тим, що ОСОБА_4 у вересні 2019 року звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в якій просила визнати недійсним акт про проведені прилюдні торги, затверджені ВДВС Пролетарського РУЮ в м. Донецьку, про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна №106 від 26.05.2017, видане приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаний житловий будинок.

18 серпня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду позов ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Рішення набрало законної сили та не оскаржувалось. Таким чином ОСОБА_4 стала власником 3/4 частини житлового будинку.

Арешт накладений ухвалою від 30.10.2019 перешкоджає ОСОБА_4 , як законному власнику вільно користуватись, володіти та розпоряджатись майном, яке належить їй на праві приватної власності. Окрім цього зазначений арешт унеможливлює виконання рішення суду від 18.08.2020 по справі №761/34873/19, та не дає змоги зареєструвати право власності на житловий будинок за ОСОБА_10 .
З огляду на те, що ОСОБА_4 набула право власності на підставі рішення Київського апеляційного суду, тому потреба в застосуванні арешту відпала.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий, за клопотанням якого було арештовано майно, в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, однак його неявка в силу положень ч. 2 ст. 174 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання, при цьому, в розпорядженні слідчого судді наявні достатні матеріали для прийняття рішення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, прийшла до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів убачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2019 в межах кримінального провадження № 0003493 від 13.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м.,
В рамках кримінального провадження, відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003493 від 13.04.2019 за ч. 4 ст. 190 КК України, за клопотанням слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про арешт майна, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2019 (справа № 761/42211/19) було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м.
Постановою Київського апеляційного суду від 18.08.2020, справа 761/34873/19 витребувано на користь ОСОБА_4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м., а тому потреба в застосуванні арешту відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, наведене дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м. відпала потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна.

А тому, необхідно скасувати арешт, накладений на житловий будинок, АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна слід задовольнити, а арешт майна скасувати.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах Савіч Ольги, про скасування арешту майна задовольнити.

Накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2019 (справа № 761/42211/19) арешт, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 296,2 кв. м., житловою площею 180,8 кв. м. скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1