Номер провадження: 11-кп/813/1457/21
Номер справи місцевого суду: 522/8778/19 1-кп/522/555/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000498 від 28 лютого 2019 року, за №0000600 від 18 травня 2016 року та за №00001221 від 03 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.125; ст.348 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 26 червня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із вказаною ухвалою захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржену ухвалу скасувати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що з моменту затримання ОСОБА_8 минув майже рік і на теперішній час у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні у нього знаходиться малолітня дитина 2019 року народження. Крім того захисник в апеляційній скарзі зазначила про незадовільний стан здоров`я свого підзахисного.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без участі прокурора. При цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без участі прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають об`єднані кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0000498 від 28 лютого 2019 року, за №0000600 від 18 травня 2016 року та за №00001221 від 03 червня 2016 року, а тому на даному етапі питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.125; ст.348 КК України, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не зменшилися, і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, у тому числі двох особливо тяжких злочинів, зокрема за ст.348 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічного позбавлення волі.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушення проти життя та здоров`я осіб, підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого злочину та характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи.

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 не має утриманців та постійного місця роботи, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Твердження сторони захисту про те, що на утриманні у ОСОБА_8 перебуває малолітня дитина апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, офіційний джерел доходів не має, що свідчить про відсутність підстав вважати, що дитина знаходиться на його утриманні. Крім того, до апеляційної скарги не додана копія свідоцтва дитини, батьком якої є ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а саме замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_8 , що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченим на свідків, що безпосередньо судом не допитувалися, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Апеляційний суд зазначає, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 перебувають на стадії судового розгляду, однак, як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, на теперішній час усі свідки судом безпосередньо не допитувалися, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченим ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім того, суд першої інстанції під час розгляду питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року у своєму рішенні вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки до апеляційної скарги не додано жодних медичних документів, які підтверджують захворювання ОСОБА_8 та його незадовільний стан здоров`я.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі судового розгляду не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року, якою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.125; ст.348 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 26 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3