КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено частково клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонними службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт майно, а саме на: Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування доведено наявність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Так, апелянт зазначає, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять належних і допустимих доказів, що б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Посилається представник і на відсутність об`єктивної сторони складу даного злочину.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, органом досудового розслідування жодним чином не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано, що існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження арештованого майна.

Що стосується самого клопотання прокурора про арешт майна, то на думку сторони захисту, воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не містить чіткого формулювання мети такого обмежувального заходу.

Звертає адвокат увагу суду і на ту обставину, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000290 здійснюється з порушенням правил предметної підслідності.

Ухвалу слідчого судді представник вважає такою, що не відповідає вимогам ст. 173 КПК України, оскільки в ній не визначено порядку виконання судового рішення.

Посилається автор апеляційної скарги і на порушення судом першої інстанції права ОСОБА_5 на захист, яке виразилося в тому, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без її повідомлення.

З цих же підстав адвокат ОСОБА_6 ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, зазначаючи, що про постановлене судом рішення вони дізналися 26 листопада 2020 року.

Учасники провадження, будучи повідомлені належним чином про дату розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна ОСОБА_5 та її представника, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, групою прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000290 від 07 травня 2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч.ч. 1,2 ст. 369 КК України.

08 жовтня 2020 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт вказаного майна, прокурор зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Клопотання прокурора про арешт Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було задоволено.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому існують достатні підстави вважати, що суд може призначити останній покарання у виді конфіскації майна.

Що стосується посилань апелянта на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та на неправильну кваліфікацію її дій, то слід зазначити, що слідчий суддя, на даній стадії кримінального провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Сукупність наданих суду матеріалів є достатньою для встановлення ймовірності причетності ОСОБА_5 до інкримінованого їй кримінального правопорушення, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини вказує на обґрунтованість підозри.
Таким чином колегія судді вважає, що надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 з приводу тих обставин, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Також, є безпідставними і доводи апеляційної скарги про невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. 173 КПК України.
Не є порушенням вимог кримінального процесуального закону та права на захист і розгляд клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення ОСОБА_5 та її представника, оскільки ст. 172 КПК України надає суду право вирішувати питання про арешт майна без повідомлення власника цього майна або його представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і посилання адвоката на ті обставини, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється неналежним суб`єктом.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, якою задоволено частково клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонними службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт майно, а саме на: Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи: 761/35819/20 Категорія ст. 170 КПК України

Номер апеляційного провадження: 11-сс/824/365/2021
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1