Справа № 357/199/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 0003010 від 26.08.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ботвинівка, Христинівського району, Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, інваліда ІІІ групи, пенсіонера, учасника бойових дій, розлученого, на утриманні маючого малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

потерпіла: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 20.08.2020 приблизно о 14.00 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «RENAULT MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) та рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні зі сторони вул. Логінова в напрямку вул. Богдана Хмельницького в м. Біла Церква, Київської області порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі пішоходу, яка перебувала на нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво та мала перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом лівого наколінника. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні. Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та зазначив, що він розуміє, що внаслідок його дій завдано потерпілій ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, як пішохід тілесні ушкодження.

При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та показав, що 20.08.2020 приблизно о 14.00 год. керуючи технічно справним транспортним засобом «RENAULT MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) та рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні зі сторони вул. Логінова в напрямку вул. Богдана Хмельницького в м. Біла Церква, Київської області, не був уважним, не стежив за дорожнього обстановкою перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі пішоходу, яка перетинала нерегульований пішохід, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Після наїзду на потерпілу, викликав поліцію, швидку медичну допомогу викликати свідки події. Після того, як потерпіла була госпіталізована, матеріальну допомогу потерпілій не надавав оскільки відчуває скрутне матеріальне становище, витрати на лікування не відшкодовував.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла в судовому засіданні ОСОБА_6 не оспорювала фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, зазначила, що обвинуваченим завдана їй шкода кримінальним правопорушенням не відшкодована, незважаючи на не заявлений в рамках кримінального провадження цивільний позов, має намір у подальшому заявити позов до обвинуваченого, оскільки має матеріальні претензії, просила щоб суд врахував її позицію та призначив максимальний строк та вид покарання обвинуваченому.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки «RENAULT MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) недотримався вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не оспорюється обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 .

Отже, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлена.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, розлучений, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід ІІІ групи, пенсіонер, є учасником бойових дій, а також судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, яке не співпадає з місцем реєстрації. Таким чином судом враховується відсутність будь-яких попередніх адміністративних правопорушень, пов`язаних з порушенням ПДР, враховує позицію в судових дебатів прокурора, який вважав, за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу з обов`язковим додатковим покаранням.

Отже суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу з додатковим обов`язковим покаранням є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі: транспортний засіб марки «RENAULT MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), який належить ОСОБА_3 та був повернутий на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1