Дата документу 07.04.2021 Справа№ 314/2585/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/545/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2585/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вільнянськ Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

25.08.2017 року о 00-00 годин водій автомобілю «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю 60-70 км/год з ввімкненим дальнім світлом фар по автомобільному шляху «Значково-Васильківське-Микільське», поблизу с.Задорожне Вільнянського району Запорізької області, по напрямку с.Микільське Вільнянського району Запорізької області, на закругленні проїзної частини праворуч, змінив напрямок руху автомобіля ліворуч, виїхав на ліве узбіччя та допустив перекидання автомобіля в кювет, внаслідок чого пасажир вказаного автомобілю ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_10 відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-686 від 06.11.2017 порушив вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху України, зі змінами №136 від 06.03.2013, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до яких: п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 отримала тяжке тілесне ушкодження.

Згідно висновків судово-медичних експертиз №172, 173 м/д від 22.09.2017 у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження - закрита тупа травма живота, у вигляді розривів капсули і тканини селезінки і печінки, за очеревинної гематоми (скупченням крові в за очеревинній жировій клітковині) в області верхнього полюса правої нирки, забою нирок, яка ускладнилася розвитком кровотечі та гемоперитонеума (скупченням 1300 мл крові в черевній порожнині) і травматичного шоку 2 ступеня, та потребувала хірургічного видалення селезінки, садна «на лівому боці», травматичні набряки м`яких тканин і синці правого плеча і лівого стегна, садна правої верхньої кінцівки та лівого плечового суглоба, які загоїлись з утворенням ділянок депігментації шкіри. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися в результаті травматичних дій тупими твердими предметами. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 кваліфікуються як закрита тупа травма живота, з розривами селезінки та печінки, яка ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану - масивної кровотечі - кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, травматичні набряки м`яких тканин і синці правого плеча і лівого стегна, садна правої верхньої кінцівки та лівого плечового суглоба, як у сукупності, так і окремо, як такі, що викликали розлад здоров`я не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися в результаті травматичних дій тупими твердими предметами, які прийшлись: не менше двох травматичних впливів в область тулуба, не менше трьох - в ділянку плечового пояса та верхніх кінцівок, та одне - область лівого стегна. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в строк (25.08.17) і за обставин, зазначених нею при освідуванні, та в наданих медичних документах.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов, процесуальні витрати, зняття арешту з автомобіля та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що відповідно до вироку ОСОБА_8 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Проте суд у вироку взагалі нічого не зазначив про наявність обставини, яка обтяжує покарання. Також суд в порушення вимог кримінального закону на підставі ст.75 КК звільнив обвинуваченого від відбування додаткового покарання, що є неприпустимим. Крім того, при призначенні обвинуваченому мінімального строку додаткового покарання і мінімального строку випробування суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки та дані про особу обвинуваченого, який хоча й раніше не був судимий, але не працює, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а тому для досягнення основної мети покарання обвинуваченому слід призначити максимальний строк додаткового покарання та максимальний іспитовий строк.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, що її подав; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування і додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що є неприпустимим.

Крім того, заслуговують на увагу і доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з огляду на таке.

Покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до неї покарання.

Не зважаючи на розподіл покарань на основні, додаткові та такі, що застосовуються як основні, так і додаткові, усі вони охоплюються загальним поняттям - покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, не працює, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. В якості обставин, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому основного покарання у виді 4 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, що є мінімально можливим за санкцією ч.2 ст.286 КК, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на наявність обтяжуючої покарання обставини, при цьому навіть не зазначив якої. Зазначене свідчить про те, що судом фактично не було враховано те, що обвинувачений вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,86‰, що відповідає середньому ступеню сп`яніння), що у відповідності до ст.67 КК є обтяжуючою покарання обставиною.

Крім того, колегія суддів також враховує, що ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знехтував елементарними вимогами Правил дорожнього

руху, що призвело до травмування пасажира.

Отже колегія суддів, враховуючи обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності, характер та мотив допущеного обвинуваченим порушення вимог Правил дорожнього руху та його наслідки вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК суд першої інстанції встановив обвинуваченому мінімальний іспитовий строк. Разом з тим, з огляду на вчинення обвинуваченим тяжкого злочину та ще й в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає за необхідне збільшити строк випробування, встановивши його тривалістю 2 роки. На переконання судової колегії, саме такий іспитовий строк буде необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_8 з метою захисту інтересів суспільства та протягом якого можливо забезпечити дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням покладених на нього обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на дані про особу обвинуваченого не вбачає достатніх підстав для призначення йому максимального іспитового строку, як того вимагав прокурор, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначення додаткового покарання та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України, а також визначення тривалості іспитового строку скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4