Провадження №1-кп/127/509/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
В складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0001349, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3. ст. 186 КК України.
Прокурор в судовому засіданні ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження дії запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 діб. Зазначив, що обвинувачені обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років. Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Таким чином, обвинувачені усвідомлюючи суворість покарання можуть вживати заходів, щодо переховування від суду, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, обвинувачені, перебуваючи на свободі можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також, наявні обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки знають їх фактичне місце проживання на даний час. Вказані обставини створюють ризик того, що обвинувачені перебуваючи на волі, можуть схиляти свідків, організаторів або інших учасників до давання завідомо неправдивих показів. Окрім того, наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинили кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб, постійного місця проживання на території м. Вінниці не мають, офіційно не працюють та в зв`язку з відсутністю коштів будуть продовжувати вчиняти злочини. На даний час жоден з ризиків, які були враховані слідчим суддею при обрані запобіжного заходу обвинуваченим не зник та ніяким чином не змінилися і не відпали. Всі вищевказані обставини, свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. В зв`язку з цим просив суд продовжити застосування до обвинувачених ОСОБА_6 . ОСОБА_7 забіжний захід у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора, суду пояснив, що він гроші у потерпілого не брав, переховуватись від суду не буде, має постійне місце проживання, оскільки з братом купили будинок, просив звільнити його з під варти.
Захисник ОСОБА_4 вважав клопотання необґрунтованим, просив замінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки ризики, встановлені під час досудового розслідування не доведені та зменшились за спливом часу. Захисник вказав, що його підзахисний жодного разу не притягувався до відповідальності за насильницькі злочини та останнім часом взагалі не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора, повідомив що він злочин не вчиняв, потерпілого не бив та до його кімнати не заходив.
Захисник ОСОБА_5 підтримав думку свого колеги адвоката ОСОБА_4 , просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд приймає до уваги наступне.
Особливості розгляду окремих питань під час судового розгляду на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), що діє на даний момент визначаються ст. 20-5 Перехідних положень КПК України.
Так, абз. 5 ст. 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановлено ч.3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Враховуючи неможливість розгляду суддею у якого перебуває кримінальне провадження клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне розглянути вищевказане клопотання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 травня 2021 року, включно.
Суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи клопотання прокурора суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні за попередньою змовою тяжкого корисливого злочину, що передбачає покарання у виді 8 років позбавлення волі, раніше неодноразово судимі. Тяжкість обвинувачення, відсутність офіційного місця роботи та зареєстрованого місця проживання у м. Вінниці переконують суд в наявності ризику переховування обвинувачених від суду. Окрім цього суд приймає до уваги, що обвинуваченим відомі адреси проживання свідків, потерпілого, що свідчить про ризик незаконного впливу на останніх.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що наведені прокурором ризики вчинення дій, передбачених ст. 177 КПК України обвинуваченими продовжують існувати та не зменшились, застосування більш м`яких запобіжних заходів є невиправданим з огляду на тяжкість обвинувачення та вищевикладені обставини.
Суд також враховує, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступивши у попередню змову вчинили дії, що кваліфікуються як злочин проти власності поєднаний із насильством щодо потерпілого, що в цілому підвищує ризики у кримінальному провадженні в разі перебування їх на волі. Наведені стороною захисту доводи є недостатніми для заміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який з огляду на вищевикладені обставини, а також відсутність постійного місця роботи та проживання обвинувачених у м. Вінниці.
При цьому суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Враховуючи зазначене, приписи ст.ст. 177, 194 КПК України, суд вважає, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п.18 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 369, 372, 395 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб задовольнити.
Ухвала суду про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 21 травня 2021 року по 19 липня 2021 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб задовольнити.
Ухвала суду про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 21 травня 2021 року по 19 липня 2021 року включно.

Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: