Справа № 346/3488/21
Провадження № 1-кп/346/546/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , який обвинувачується за ч. 4 ст.187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.06.2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто по 21 серпня 2021 року включно.
ОСОБА_4 обвинувачується в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбою), поєднаного з проникненням в житло, організованою групою.
В підготовчому судовому засіданні 30.07.2021 року прокурор підтримав подане ним вищевказане клопотання від 23.07.2021 року, в обгрунтування якого зазначає наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обгрунтованість обвинувачення підтверджується протоколами прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення, огляду місця події, показаннями потерпілих, проведення слідчих експериментів за їх участю, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проведених обшуків, огляду речей, пред`явлення речей для впізнання за фотознімками, матеріалами доступу до речей та документів інформації операторів телекомунікаційних мереж. Ризик переховування від суду є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 постійного місця проживання на території Івано-Франківської області не має; усвідомлює про можливе застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років та бажає уникнути кримінальної відповідальності за вчинене; заперечує свою причетність до інкримінованих розбійних нападів, йому відоме місце проживання потерпілих та свідків, які викривають його у вчиненому, а тому він може незаконно впливати на них з метою зміни показань та спотворення даних стосовно фактичних обставин. Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий, не має джерела доходу і засобів для існування, а тому може продовжити злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення. Шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого неможливо запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні. Застосування альтернативного заходу у вигляді застави вважає недоцільним, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства. Прокурор зазначив також, що обвинувачений тривалий час перебував в розшуку, організовував виїзд родини за межі України.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення вказаного клопотання, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, при цьому прокурором не надано доказів, що він не має такого місця проживання, а також те, що може впливати на свідків та потерпілих, враховуючи місце поживання останніх та його (що становить близько 1 000 км). Обвинувачений заперечує свою причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення і судом його винуватість не визнана, тому вказувати такий ризик є неправильним. Крім того, наявність обвинувального акту не свідчить про, що він вчинив злочин, який йому інкримінується. Він має джерело доходу (бізнес), на його утриманні перебувають дружина та троє дітей. Прокурором не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Захисник просить застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Захисник ОСОБА_5 погодився з обгрунтуванням захисника ОСОБА_6 та зазначив, що прокурор повинен довести наявність та реальність ризиків, а також те, що вони не змінилися та продовжують існувати, а клопотання не містить посилання на конкретні ризики. Тривале перебування в розшуку обвинуваченого, про яке вказує прокурор, не відповідає фактичним обставинам, оскільки 20.05.2021 року його оголошено в розшук і при обранні запобіжного заходу крім постанови про оголошення в розшук, будь-яких доказів щодо розшукових дій не надано. Доказів про те, що за сприяння обвинуваченого його родина виїхала за кордон нічим не підтверджено, і також, що він здійснював фактичні дії щодо можливості перетину кордону. Захисник вважає клопотання необґрунтованим та жодним чином не підтверджене, просить застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання та просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт.
Заслухавши сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри увчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).
«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про її матеріальний та соціальний стан, зв`язками з державою, у якій її переслідують.
При вирішенні даного клопотання суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілих, за який визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, з урахуванням особи обвинуваченого, який не має постійного місця проживання на території Івано-Франківської області, його непрацевлаштованість, та характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, відсутність соціально стримуючих факторів таких як робота та джерело його існування, реальними залишаються ризики можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з ціллю ухилення від кримінальної відповідальності, а також можливого вчинення обвинуваченим нових злочинів та здійснення тиску на свідків і потерпілих при звільненні з-під варти, що свідчить про відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, та як наслідок існування вказаних в клопотанні ризиків.
Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.
Зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та судових рішень.
Щодо доводів сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, то необхідно відзначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Одні лише доводи обвинуваченого та його захисників про обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, для зміни йому запобіжного заходу з урахуванням встановлених конкретних обставин даної справи.
За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинено із застосуванням до потерпілих насильства, суд не вбачає підстав для визначення йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.177-184, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

обрати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: смт. Олександрівка Чорноморської міської громади Одеського району Одеської області, громадянина України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 27 вересня 2021 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_4 утримувати під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».
Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12).
На ухвалу може бути подано апеляцію до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_1