Справа № 206/1810/20
Провадження № 1-кп/206/48/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченим ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, запобіжних заходів,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000035 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

30 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2020 року.

В подальшому строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжувався на строк до 16 травня 2021 року включно, а відносно ОСОБА_3 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю строком до 16 травня 2021 року включно.

07 травня 2021 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження застосування обвинуваченим запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід на домашній арешт. Сторона захисту вважає, що прокурором не доведено жодного ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та не з`являтися за його викликами, або вчинити нові злочини.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_6 наголошували на тому, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки - мати та неповнолітню доньку, що також виключає ризик продовження ним злочинної діяльності. Просили визначити обмежений час запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме у нічний час, задля того, щоб обвинувачений мав змогу повноцінно працювати.

Заслухавши думки прокурора, обвинувачених та їх захисника, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Стаття 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачає види запобіжних заходів, серед яких є найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, неодноразово судимий за злочини з корисливих мотивів, вчинив злочини в період іспитового строку, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів.

У обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні сталі соціальні зв`язки та знаючи про покарання, останній може переховуватись від суду, отже ризики, які виправдовують тримання його під вартою, не відпали, у зв`язку з чим, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , а саме тримання під вартою на строк до шістдесяти днів.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України враховуються судом, однак сам по собі допит свідків та потерпілих не виключає можливості, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, вважати, що ризики вчинення нових корисливих злочинів та переховування від суду вже відсутні.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України в розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 182 КПК України.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суд вважає за необхідне визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року - 2270 грн.

Враховуючи особу обвинуваченого та його матеріальне становище, суд вважає, що застава у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (56750 грн.) буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не являється завідомо непомірною для нього.

В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Суд не може прийняти до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки ризики, що наведені прокурором, заслуговують на увагу та стороною захисту вони не спростовані.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_4 не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їм запобіжних заходів під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, неодноразово судимий за злочини з корисливих мотивів, вчинив злочин в період іспитового строку, проте обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, а також має на утриманні неповнолітню дитину доньку, яка на теперішній час проживає разом із матір`ю обвинуваченого ОСОБА_3 , а мати дитини позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду.

Відповідно до пп. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, суд приходить до висновку, що наведені прокурором у клопотанні ризики, передбачені пп. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 дійсно існують і є доведеними прокурором, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його сімейних обставин, а також те, що неповнолітня дитина обвинуваченого потребує батьківського піклування та участі батька в її вихованні, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання обвинуваченого підлягає продовженню та в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло цілодобово.

При цьому, суд не може прийняти до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника на необхідність визначення обмеженого часу запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме у нічний час, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження наміру офіційного працевлаштування ОСОБА_3 , що могло б виправдовувати визначення певного періоду доби для заборони обвинуваченому залишати своє житло.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 197, 331, 350, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 11 липня 2021 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (56750 грн.), яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).

Обвинувачений або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: за кого (ПІП) та номер справи або частка майна такого.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 на строк два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Строк цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 11 липня 2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;

- заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати житло за місцем його фактичного мешкання: АДРЕСА_1 , крім випадків необхідності його явки на вимогу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками;

- з метою фіксації місцезнаходження ОСОБА_3 , застосувати електронні засоби контролю, дозволивши закріпити їх на тіло обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю передати до виконання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі порушення ним умов застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1