Справа № 216/4004/19
Провадження № 1-кп/216/299/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170 від 28.01.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

01.04.2009 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

01.03.2011 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

20.04.2011 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнився 25.03.2014 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 21 день;

17.02.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі. Звільнився 14.05.2018 з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 162 КК України,- прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 25 січня 2019 року приблизно о 00.00 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, прибув до приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , де впевнившись у відсутності власників домоволодіння, інших свідків та очевидців, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, шляхом розбиття металопластикового вікна, проник до приміщення вищевказаного будинку, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_5 , а саме: телевізор торгової марки LG моделі 42PA451, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення, з викраденим майном зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1943 від 14.06.2019 майнову шкоду в розмірі 6183,75 гривень.

Також ОСОБА_3 , 28 травня 2019 року приблизно о 22.00 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, прибув до дачної дільниці АДРЕСА_3 , де впевнившись у відсутності власників домоволодіння, інших свідків та очевидців, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, шляхом розбиття вікна, проник до приміщення вищевказаного будинку, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме: електричну болгарку торгової марки AEG моделі WS 13-125 XE, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення, з викраденим майном зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1944 від 14.06.2019 майнову шкоду в розмірі 2652,00 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_3 , 26 січня 2019 року приблизно о 16.00 годині прибув до приватного домоволодіння АДРЕСА_2 . Знаходячись біля вказаного домоволодіння ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення статті 30 Конституції України, яка гарантує кожному право на недоторканність житла та не допущення проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, ігноруючи права людини і основоположні свободи, нехтуючи повагою до приватного і сімейного життя, шляхом вільного доступу, пройшов на територію вказаного домоволодіння, достовірно знаючи про те, що вказаний житловий будинок належить іншій особі, після чого, діючи умисно, порушуючи право людини на недоторканість житла, незаконно, усупереч волі законного власника, через розбите металопластикове вікно, умисно незаконно проник до житлового будинку за вказаною вище адресою.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками: незаконне проникнення до житла.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінують, визнав повністю, підтвердив свої показання, які давав під час судового розгляду, фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказані вище кримінальні правопорушення за обставин, які вірно встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання давав і дає добровільно, заборонених методів до нього зі сторони обвинувачення не застосовувалось.
Прокурор заявив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення правопорушень визнає повністю.
Обвинувачений дане клопотання прокурора підтримав та зазначив, що не потребує захисника.
Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на клопотання, заявлене в судовому засіданні прокурором. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим.
Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мали місце діяння, які інкримінуються обвинуваченому. Ці діяння містять склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно і склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за ознаками: незаконного проникнення до житла.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, які відповідно до ст. 12 КК Кодексу України відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, інвалідом не являється, за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога не перебував та не перебуває, на обліку у лікаря психіатра перебував з 1997 року з приводу легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, майнову шкоду потерпілим відшкодовано повністю шляхом повернення їм викраденого майна, крім того, потерпілі не наполягають на суворому покаранні обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, сприяння в розкритті злочинів. Обставинами, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.67 КК України є рецидив злочину.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Отже таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчинених кримінальних правопорушень, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який свою провину визнав, зробив належні висновки та дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню нових злочинів, а також буде необхідним і достатнім та вважає необхідним застосувати до обвинуваченого приписи ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з встановленням йому іспитового строку.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 в рамках цього кримінального провадження не обирався, а тому питання про його дію суд не вирішує.
Потерпілими цивільних позовів не заявлено, однак за ними зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати за залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази, що знаходяться на зберіганні у потерпілої сторони, відповідно до розписки ОСОБА_5 (м.к.п. а.с. 43) та розписки ОСОБА_6 (м.к.п. а.с.80) залишити потерпілим.

Матеріали кримінального провадження № 0000170 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/4004/19 (1-кп/216/299/21).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при проголошенні вироку, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1