УХВАЛА
про продовження застосування запобіжного заходу
Справа № 495/2255/21

Номер провадження 1-кп/495/554/2021

12 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника -адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості щодо якого 17 лютого 2021 року внесені до ЄРДР за №0000186,

встановив:

У провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, який діє до 12 червня 2021 року включно.

10 червня 2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розгляд клопотання призначено до судового розгляду на 11 червня 2021 року, відкладено на 12 червня 2021 року.

В обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор вказує про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), та вважає неможливим застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема прокурор вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, що карається позбавленням волі на строк до шести років; також є ризик того, що останній з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість ймовірного покарання, може ухилитися від правоохоронних і судових органів; також ОСОБА_4 є особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів; окрім того, наразі в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України.
Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює, не має офіційного та підтвердженого джерела доходів, а тому, без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 183 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 є особою, до якої може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інший, більш м`який запобіжний захід щодо останнього нездатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, зможе надати обвинуваченому змогу негативно впливати на стан досудового розслідування кримінального провадження, а тому неспівмірний з наявними у ньому ризиками.
Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати цілодобовий домашній арешт. При цьому зазначив, що у ОСОБА_7 незадовільний стан здоров`я, він потребує регулярної імунотерапії. Ризики, які вказує прокурор є непідтвердженими і надуманими. Також вказав про порушення прокурором визначеного п`ятиденного строку (до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою) для звернення із таким клопотання до суду).

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу. Вказав про свій незадовільний стан здоров`я на підтвердження чого надав копії медичної документації. Просив застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали клопотання і кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Однак чинний КПК України не визначає такого юридичного наслідку, як відмова у задоволенні клопотання прокурора у зв`язку із недотриманням вищезазначеної норми; при цьому, на переконання суду, недотримання такого строку може спричинити процесуальні труднощі під час організації розгляду такого клопотання, на що прокурору необхідно звернути увагу.
Згідно із статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно із частиною першою статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На виконання вимог статті 178 КПК України, із урахуванням стадії судового розгляду (підготовче провадження), суд оцінив у сукупності всі відомі обставини, зокрема враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який відповідно до частини третьої статті 191 КК України, карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

У порядку статті 194 КПК України судом установлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення (при цьому суд, керуючись принципом невинуватості особи, зауважує, що вина особи не встановлена та підлягає доведенню за результати розгляду справи по суті).

У контексті доведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, суд вважає їх доведеними і обґрунтованими.
Так, є ризик того, що обвинувачений з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість ймовірного покарання, може ухилитися від правоохоронних і судових органів; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (при цьому судом враховано, що свідки і потерпіла у даному кримінальному провадженні не допитані); вчинити інше кримінальне правопорушення.
Щодо останнього ризику, судом взято до уваги, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2013 року за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15, частини третьої статті 185, та вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 травня 2018 за частиною 2 статті 185 КК України; на сьогодні у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебувають декілька обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України. Під час перебування на домашньому арешті вчинив новий корисливий злочин.
Вказані обставини, на переконання суду свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів. ОСОБА_4 , належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ніде не працює, не має офіційного та підтвердженого джерела доходів, а тому, знаходячись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого, суд звертає агу, що обвинувачений не позбавлений права отримувати медичну допомогу в ізоляторі тимчасово тримання. У судовому засіданні ОСОБА_4 ствердив, що до медпрацівників медичної частини Ізолятора із вимогами про надання медичної допомоги звертався, такої допомоги не отримав.
Окрім того, цілодобовий домашній арешт, про який клопотали обвинувачений і захисник, не сприятимуть в отриманні медичних послуг, оскільки такий вид запобіжного заходу також пов`язаний із обмеженням у праві залишення приміщення.
На підтвердження свого незадовільного стану здоров`я ОСОБА_4 надав копії медичних документів (результатів обстежень, виписки, заключень).
З огляду на надані докази, суд дійшов висновку про необхідність медичного обстеження ОСОБА_4 у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» силами та засобами медичної частини Ізолятора та у випадку необхідності залучення додаткових спеціалістів (результати такого обстеження надати суду).
Відтак, обставин, які б унеможливлювали продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено. Окрім того, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку по неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Керуючись ст. ст.177-183, 194, 314-316, 369-372, 392-395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 діб, який діє до 10 серпня 2021 року включно.
Зобов`язати службових осіб Державної установи «Ізмаїльській слідчій ізолятор» провести медичне обстеження ОСОБА_4 силами та засобами медичної частини Ізолятора (у випадку необхідності залучення додаткових спеціалістів); результати такого обстеження надати суду. Надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у порядку, визначеному статтею 395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1