Справа №278/228/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні судді Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0000008 від 10.01.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України (справа №278/228/21).

23.07.2021 року обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про відвід судді ОСОБА_4 , мотивуючи її тим, що в діях судді ОСОБА_4 вбачається упередженість і вона фактично побічно де-факто зацікавлена в наслідках цієї справи, оскільки поставила під сумнів місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_5 у телефонному режимі розгляд заяви просили проводити без їх участі, що стверджується телефонограмою (а.с. 10).

Представник потерпілої ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 10).

Обвинувачений ОСОБА_3 також не з`явився, про час та місце розгляду його зави про відвід сповіщався належним чином (а.с. 6, 11), однак повідомлення про вручення повісток станом на час розгляду зазначеної заяви до суду не повернулись.

Зі змісту трекінгу, який роздруковано з інтернет-сайту АТ «Укрпошта», рекомендований лист №601, яким обвинуваченому направлялась судова повістка, ОСОБА_3 не отримувалось (а.с. 13).

Крім того, ОСОБА_3 неодноразово здійснювались телефонні дзвінки на номер стаціонарного телефону НОМЕР_1 та мобільний номер НОМЕР_2 (а.с. 5, 8, 10, 12), однак за номером НОМЕР_1 слухавку ніхто не піднімає, а номер мобільного телефону НОМЕР_2 знаходиться поза зоною досяжності або відбувається переадресація на автовідповідач.

Судом вжито усіх можливих заходів для повідомлення обвинуваченого про розгляд його заяви про відвід судді.

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Віддтак суд вважає, що дії ОСОБА_3 направлені на зловживання процесуальними правами та затягування розгляду кримінального провадження; останній має цикавитись ходом розгляду справи, час проведення якого відображається на офіційному сайті суду, однак не робить цього. Одже, враховуючи стислі строки розгляду відводу у кримінальному провадженні, суддя вважає заможливим розгляд заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 без участі останнього.

З огляду на приписи ст. 81 КПК України слідчий суддя вважає за можливе провести судове засідання у відсутності учасників провадження.

Вирішуючи питання, які порушені в заяві про відвід, суддя виходить з такого.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.; (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України» було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Зі змісту ст. 6 Конвенції неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Таким чином, на думку суду, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18).

Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Здобути будь-які докази упередженості судді у розгляді справи під час судового засідання не виявилося за можливим.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що заява про відвід не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1