Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

13 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000691 за апеляційної скаргою прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Микове Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, обмежено придатного до військової служби, не працюючого, одруженого, не судимого;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця с.Городище Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, одруженого, не судимого;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця с.Любитів Ковельського району Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , з вищою освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, одруженого, не судимого;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, українця, уродженця с.Гайове Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_5 , з середньою-спеціальною освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, не одруженого, не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и л а :

27.08.2017 близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Гайовий», що розташований у АДРЕСА_6 , умисно та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_16 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві та самоутвердитись за рахунок його приниження, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, у присутності інших осіб безпричинно наніс останньому один удар ногою в сідницю та один удар рукою в обличчя, заподіявши потерпілому фізичний біль, у зв`язку з чим, останній 27.08.2017 о 14 год. 37 хв. про вказані щодо нього неправомірні дії повідомив по телефону службу «102».
У подальшому, 27.08.2017 близько 15 год., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, за допомогою автомобіля марки «Land Rover» моделі «Discovery», зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та перебуваючи у салоні цього автомобіля, здійснили переслідування ОСОБА_16 , який рухався по вул.Незалежності у с.Гайове Ківерцівського району та наздогнавши останнього, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вийшовши із вказаного автомобіля, вчинили незаконне позбавлення волі потерпілого, а саме: застосовуючи грубу фізичну силу, схопили останнього, коли той перебував у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 з метою продовження чинення щодо ОСОБА_16 неправомірних дій поза межами вказаного населеного пункту та за відсутності при їх учиненні інших осіб, затягнули його до багажного відсіку автомобіля марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відвезли за межі с.Гайове Ківерцівського району, а саме у лісосмугу.
Продовжуючи свої протиправні дії, розпочаті у с.Гайове Ківерцівського району, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , 27.08.2017 близько 15 год. 30 хв., приїхавши у лісосмугу за межами с.Гайове Ківерцівського району, умисно та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до прав і свобод громадян та суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та самоутвердитись за рахунок приниження потерпілого, протиставити себе іншим громадянам і суспільству, користуючись відсутністю поруч інших осіб, витягнули із багажного відсіку автомобіля марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_16 , який в ході витягування впав на землю, та під час перебування його на землі у лежачому положенні на боку, оточивши його з усіх сторін, безпричинно нанесли чисельні удари руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_16 , заподіявши йому фізичний біль, а також тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, садна на лобній ділянці голови справа та зліва, в ділянці спинки носа, множинні садна в ділянці тулуба, живота, лівої кисті, лівої стопи, правої нижньої кінцівки, синця в ділянці правого плеча, які за ступенем тяжкості, згідно висновку судово-медичного експерта № 998 від 10.10.2017, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У зв`язку із неправомірними діями згаданих осіб та повідомлення потерпілого ОСОБА_16 на службу «102» про зазначені вище події, відповідальний від керівництва Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_17 , разом з членом громадського формування «Варта порядку» ОСОБА_18 , що відповідно до розстановки нарядів, затвердженого начальником Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_19 27.08.2017, ніс патрулювання по забезпеченню охорони громадського порядку разом з працівниками поліції, цього ж дня близько 16 год. прибули у с.Гайове Ківерцівського району, до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що розташований по АДРЕСА_6 , де виявили групу осіб, які ймовірно мали причетність до вчинення незаконного позбавлення волі ОСОБА_16 . Підійшовши до них, ОСОБА_17 почав встановлювати обставини неправомірних дій відносно потерпілого ОСОБА_16 , осіб, причетних до їх учинення, а також попередження можливого протиправного застосування цими особами зброї, яка згідно отриманої працівниками поліції інформації, зберігалась у багажному відсіку автомобіля марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився поруч із вказаним магазином.
У цей час, ОСОБА_7 знаходячись поблизу магазину «Гайовий», що розташований, вул.Незалежності, 55 у с.Гайове Ківерцівського району, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, нецензурно висловлюючись на адресу ОСОБА_18 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, у присутності інших осіб безпричинно здійснив шарпання його за одяг та наніс декілька ударів руками у ділянку грудної клітки, внаслідок чого останньому заподіяно фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні лівого передпліччя та забою лівої половини грудної клітки, які згідно висновку судово-медичного експерта №862 від 29.08.2017 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року:
ОСОБА_20 визнано винним та засуджено:
- за ч.2 ст.146 КК України - на два роки обмеження волі;
- за ч.2 ст.296 КК України - на один рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_20 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_20 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, передбачені ст.76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_6 визнано винним та засуджено:
- за ч.2 ст.146 КК України - на два роки обмеження волі;
- за ч.2 ст.296 КК України - на один рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
- за ч.2 ст.146 КК України - на два роки обмеження волі;
- за ч.2 ст.296 КК України - на один рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
ОСОБА_8 визнано винним та засуджено:
- за ч.2 ст.146 КК України - на два роки обмеження волі;
- за ч.2 ст.296 КК України - на один рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України.
Судом ухвалено закрити провадження по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України.
Судом ухвалено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судової балістичної та судової молекулярно-генетичної експертиз по 1672 грн. 69 коп. з кожного.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Прокурор Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки:
- за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік та покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч.2 ст.146 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки;
- за ч.2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146. ч.2 ст.296 КК України.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч.2 ст.146 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки;
- за ч.2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України.
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки;
- за ч. 2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік та покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виключити з вироку вказівку про закриття провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України.
На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив, що застосування закону про амністію має як наслідок повне або часткове звільнення засудженого від основного і додаткового покарань, однак всупереч цим положенням, суд першої інстанції ухвалив щодо кримінального провадження рішення, яке не передбачене законодавством про амністію, а саме закрив провадження стосовно засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , чим вийшов за межі своїх повноважень.
Також вказав, що зі змісту оскаржуваного вироку суду вбачається, що донька ОСОБА_8 ОСОБА_21 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, а тому, оскільки станом на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме, станом на 07.09.2017 ОСОБА_8 не мав дітей, суд постановляючи вирок в частині звільнення його від покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», застосував закон, який у даному випадку не підлягає застосуванню, що тягне його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 , яка просила скасувати зазначений вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, міркування обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які погодились лише з доводами апелянта про виключення з вироку рішення щодо закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і просили суд в решті цей вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, докази щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, судом на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались та апеляційні скарги з цього приводу не подавались. Дії обвинувачених вірно кваліфіковано за ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Однак, ухвалюючи даний вирок, місцевий суд не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Зокрема, вирішуючи питання про закриття провадження по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України, місцевим судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Так, за правилами, встановленими ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, що передбачені вказаною та іншими нормами цього Кодексу. Відповідно до положень ч.3 ст.26 КПК України, яка конкретизує зміст засади диспозитивності, передбаченої п.19 ст.7 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Частина 2 статті 86 КК України передбачає, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Таким чином з аналізу вищевикладених норм вбачається, що застосування Закону про амністію має як наслідок виключно повне або часткове звільнення засудженого від основного і додаткового покарань та не передбачає прийняття судом такого рішення як закриття кримінального провадження.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання.
Згідно ч.1 ст.86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Як вбачається, вироком місцевого суду ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, звільненню від відбування покарання підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до ст.12 КК України. Вказаний закон набрав чинності 07 вересня 2017 року.
З оскарженого вироку вбачається, що ОСОБА_8 має неповнолітню дитину дочку ОСОБА_21 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто після набрання чинності Законом.
На вказану обставину місцевий суд не звернув увагу та неправомірно звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Водночас, не знаходять свого підтвердження доводи прокурора щодо скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з не дослідженням судом доказів, які стали підставою для застосування Закону про амністію, адже матеріали кримінального провадження містять Свідоцтво про народження дочки обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_22 (том 3, а.к.п.246), та дочки обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_23 (том 3, а.к.п.257), з чим погоодився і апелянт. Крім того, як вбачається з журналу судового засідання від 17.07.2020, захисником обвинуваченого ОСОБА_22 на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами, було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтва про одруження ОСОБА_6 та копії свідоцтва про народження ОСОБА_22 , яке місцевим судом було задоволене.
Долучення та, відповідно, дослідження копії свідоцтва про народження дочки обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_23 , на стадії судових дебатів, на чому наголошувала прокурор під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку.
Також, слід зауважити, що п. «е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає неможливість застосування даного Закону до осіб, яких засуджено, в тому числі за незаконне позбавлення волі або викрадення людини при обтяжуючих обставинах. Водночас, з даного вироку вбачається, що місцевим судом не було встановлено жодних обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, а тому твердження прокурора, висловлені під час апеляційного розгляду, щодо неможливості застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень Закону про амністію з цих підстав не ґрунтуються на законі.
З огляду на викладене, вказаний вирок в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», а також закриття кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового вироку.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину в інкримінованих злочинах визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, що його пом`якшують, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції статей, за якими притягується до кримінальної відповідальності, у виді обмеження волі.
За змістом ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість вчинено та особу винного, пом`якшуючі покарання обставини у виді визнання вини, щирого каяття, відшкодування завданої шкоди та ставленні обвинуваченого до вчинених злочинів, колегія суддів вважає їх достатніми для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 цього Кодексу, визнавши доводи апелянта в цій частині обгрунтованими.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також в частині закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України, - скасувати.
Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки;
- за ч. 2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік та покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виключити з резолютивної частини вироку абзац про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296 КК України.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Цей вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3