ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/2582/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/888/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
представника власника майна - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000119 від 15.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року клопотання прокурора задоволено.
Суд вирішив накласти арешт на речові докази, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події 14.04.2021 року за адресою: м. Харків, Салтівське Шосе, 258, а саме: автомобіль «МАЗ 551608-236» вантажний - спеціалізований платформа, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилося 14 бетонних блоків, ключі від вищезазначеного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 .

Визначено місце зберігання автомобілю «МАЗ 551608-236», д.н.з. НОМЕР_1 з 14 бетонними блоками в кузові автомобіля на території ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.

Представника власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що що ухвала слідчого судді є незаконною та невмотивованою, оскільки винесена з порушенням норм KПK України, оскільки огляд було проведено 14.04.2021 року та цього ж дня заступник начальника СД ОСОБА_9 , виніс постанову про визнання вилученого майна речовим доказом по кримінальному провадженню, але лише 15.04.2021р. подію було внесено до відомостей в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, перегаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.
Зазначає, що під час розгляду справи прокурор та слідчий загально зазначили визначену нормами KПK України мету накладення арешту, та у формальний спосіб вказали на підстави, зa яких треба вважати вилучене майно речовим доказом по справі.
Посилається на те, що слідчий суддя не пересвідчився в своєчасності звернення прокурора з клопотанням про арешт майна, а також, відомості про кримінальне правопорушенні внесені до ЄРДР за ч.1 ст.197-1 КК України об`єктивна сторона якого полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки та тільки у ч.3 ст.197-1 КК України визначено, що об`єктивну сторону становить самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.
Таким чином, на думку апелянта, автомобіль, ключі від нього та свідоцтво на ТЗ, у даному кримінальному провадженню за ч.1 ст. 197-1 КК України не може вважатися речовим доказом, бо не містить на собі ані ознак злочину передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, ані бути знаряддям вчинення цього злочину (не відповідає критеріям, визначеним 98 КІІК).
Вказує, що належний ОСОБА_7 автомобіль використовується нею в підприємницькій діяльності в створеному нею ТОВ «Харків Трейд Логістік». Накладення арешту на цей автомобіль та його передача на зберігання до правоохоронних органів безумовно призведе до погіршення стану підприємницької діяльності, аж до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності підприємства.

Прокурор у кримінальному провадженні до початку судового розгляду подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі та просить ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.04.2021 року залишити без змін.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000119 від 15.04.2021 р. за попередньою кваліфікацією кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 97-1 КК України.14.04.2021 року на підставі повідомлення зі служби «102».

14.04.2021 року проведено огляду місця події за адресою м. Харків, Салтівське Шосе, 258 і виявлено та вилучено: автомобіль «МАЗ 551608-236» вантажний спеціалізований платформа, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилося 14 бетонних блоків, ключі від вищезазначеного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 .

Постановою заступника начальника СД ОСОБА_9 від 15.04.2021 року виявлене та вилучене під час огляду місця події 14.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

З метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також особи, яка може бути причетна до вчинення вказаного злочину колегія суддів зазначає, що майно, вилучене в ході огляду місця події, має значення для забезпечення цього кримінального провадження. А тому, є підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Як вбачається з клопотання про арешт майна, прокурором зазначено попередню кваліфікацію у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст.197-1 КК України, що передбачає самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо неможливості накладення арешту на вилучене майно, оскільки відомості внесені до ЄРДР за ч.1 ст.197-1 КК України, а не ч.3 ст.197-1 КК України, оскільки відомості щодо кваліфікації кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР не є остаточним, оскільки пов`язано з попередньою кваліфікацією дій, які можуть в подальшому уточнюватись. Також, в межах досудового розслідування можуть бути виявленими нові епізоди протиправної діяльності певних фізичних осіб.

Також, колегія суддів зазначає, що з матеріалів апеляційного провадження вбачається, що підставою внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення зі служби «102» щодо незаконного будівництва гаражів біля дитячого майданчику за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 4)

Вилучені автомобіль та 14 бетонних блоків, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію, які зазначені у клопотанні прокурора відповідають ознакам ст. 98 КПК України, як предмети, які можуть зберігати на собі сліди правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягають перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні. При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Постановою заступника начальника СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 15.04.2021 року все вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 15).

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилучене майно на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, доводи апеляційної скарги щодо того, що слідчим було визнано вилучене майно речовим доказом до того, як відомості були внесені до ЄРДР, оскільки 15.04.2021 року відомості були внесені до ЄРДР та 15.04.2021 року постановою заступника начальника СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області вилучене майно визнано речовими доказами.

Доводи апелянта в частині порушення слідчим суддею вимог ч.5 ст. 171 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки огляд місця події проведено 14.04.2021 року, а з клопотанням до суду прокурор звернувся, відповідно до штампу на конверті, 15.04.2021 (а.с. 16), а отже наступного робочого дня після вилучення майна.

При цьому належить врахувати, що арешт майна має тимчасовий характер в межах строку досудового розслідування, який спрямований на ефективне забезпечення його проведення у розумний строк, а межі досудового розслідування у часі чітко визначені ст.219 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження автомобіля, ключів від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з передачею на відповідальне зберігання власнику до закінчення досудового розслідування буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України

Саме такий порядок та місце зберігання вилученого майна, на переконання колегії суддів, у найбільшій мірі буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді в частині визначення способу арешту автомобіля, ключів та свідоцтва підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали в цій частині про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року в частині визначення способу арешту автомобіля «МАЗ 551608-236», ключів від вищезазначеного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу.

Визначити арешт майна шляхом заборони відчудження автомобіля «МАЗ 551608-236»вантажний - спеціалізований платформа, д.н.з. НОМЕР_1 , ключів від вищезазначеного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 та передати майнона відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 .

Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

В решті ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: