Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року у справі за клопотанням захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задоволено частково.
Зараховано засудженому ОСОБА_6 до строку покарання строк попереднього ув`язнення з 29.11.2009 по 28.10.2010 включно, з 23.06.2015 по 27.09.2015 включно, з 30.03.2016 по 15.05.2018 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість ухвали суду першої інстанції.
Вказує, що засуджений ОСОБА_6 в період з 29.10.2010 по 14.03.2012 перебував в установі попереднього ув`язнення у зв`язку з відсутністю розпорядження про направлення для відбування покарання в місця позбавлення волі і умови утримання засудженого в цей період були ідентичними до умов утримання до набрання вироку законної сили.
Просить скасувати ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року про відмову в застосуванні відносно засудженого ОСОБА_6 Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Зарахувати засудженому ОСОБА_6 строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 29 листопада 2009 року по 14 березня 2012 року включно в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка просила скасувати ухвалу суду першої інстанції частково, зарахувати засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 29.11.2009 року по 14.03.2012 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в решті ухвалу суду залишити без зміни, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав думку захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах засудженого, і просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання й перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженого підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вищезазначені вимоги кримінального процесуального законодавства при постановленні ухвали стосовно ОСОБА_6 судом першої інстанції належним чином дотримані не були.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_6 вчинив злочин 28.11.2009, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ч.5 ст.72 КК України в редакції закону №838-VIII в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом також встановлено, що ОСОБА_6 арештований 29.11.2009 року на підставі постанови Радивилівського районного суду Рівненської області.
ОСОБА_6 засуджений 04.06.2010 Апеляційним судом Рівненської області за ст. 152 ч. 4; 115 ч. 2 п. п. 2, 10; 70 ч. 1; 71 КК України до довічного позбавлення волі з врахуванням вироку суду від 20.11.2009.
Ухвалою Верховного Суду України від 28.10.2010 вирок залишений без змін і з цього часу ОСОБА_6 набув статусу засудженого.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, вирішуючи питання про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту, зокрема, щодо зарахування у строк покарання періоду перебування ОСОБА_6 в слідчих ізоляторах м.Києва та м.Рівне, починаючи з 29.10.2010 року, і до часу поміщення його до виправної установи 13.03.2012 року, суд виходив з того, що зі змісту Закону України «Про попереднє ув`язнення» та у відповідності до правил, визначених ч.5 ст.72 КК України, з врахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-У111, який набрав чинності 24.12.2015, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення засудженого з часу фактичного затримання особи до часу набрання вироком законної сили.
З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, починаючи з 29.11.2009 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 28.10.2010 року, в той же час, подальше перебування засудженого ОСОБА_6 в слідчих ізоляторах не є підставою для зарахування цього строку до строку покарання за правилами ст.72 КК України в редакції Закону №838-У111, оскільки ОСОБА_6 , починаючи з 29.10.2010 року не перебував в умовах попереднього ув`язнення, а відбував покарання.
Поряд з цим, виходячи з положень п.ґ) абз.4 ч.5 ст.72 КК України, беручи до уваги, що ОСОБА_6 в період з 23.06.2015 по 27.09.2015 включно та з 30.03.2016 по 15.05.2018 був етапований до Рівненського слідчого ізолятора, де перебував під час розгляду його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, прийшов до висновку про необхідність зарахування в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 вказані періоди із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до суперечливих висновків внаслідок помилкового тлумачення положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-У111 щодо правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції зазначеного закону та суті змісту попереднього ув`язнення відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що зазначена норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення. Тобто сам факт перебування особи в СІЗО після набрання вироком, яким цю особу засуджено до позбавлення волі, законної сили не може вказувати на відновлення статусу особи як попередньо ув`язненої, не може розглядатися як попереднє ув`язнення, й, відповідно, не може перераховуватися такий подальший період перебування засудженого в установі попереднього ув`язнення за вказаним пільговим принципом.

ВС у постанові від 26 лютого 2020 року наголошував (справа № 497/349/16-к), що вказівка в пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.
При цьому положення пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».

Вказані обставини та висновки залишено поза увагою та оцінкою суду першої інстанції.

Зазначене вказує, що допущені судом помилки, беручи до уваги положення ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення за наслідками розгляду клопотання стосовно засудженого ОСОБА_6 , що з врахуванням п.п. 3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, ухвала суду не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника в інтересах засудженого ОСОБА_6 ? частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи вимоги ч.2 ст.415 КПК України, скасовуючи ухвалу суду через зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги захисника засудженого щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення чи відмови у задоволенні поданого клопотання стосовно останнього.
Разом з тим, під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, необхідно врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване і справедливе судове рішення, з врахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника засудженого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 рокустосовно засудженого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3