Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
смт. Романів 9 березня 2021 року
В ході судового розгляду кримінального провадження захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказу витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки в ньому міститься пряме твердження про винуватість її підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив.
Частиною 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що наданий прокурором, містить перелічені відомості, в тому числі і короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених заявником.
Згідно положень частини 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 1 статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
На підставі аналізу зазначених норм, суд приходить до переконання, що при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено вимоги КПК України і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу.
Під час дослідження доказу, судом не було встановлено фактів порушення вимог частини 5 статті 214 КПК України, також істотних порушень прав людини і основоположних свобод, передбачених частиною 2 статті 87 КПК України, не було доведено і існування таких процесуальних порушень стороною захисту.
З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що клопотання сторони захисту про визнання доказу недопустимим задоволення не підлягає, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимості доказу, що досліджується судом на стадії судового розгляду.
Керуючись статтями 86 -89, 214, 318, 369-372, КПК України, суд,-
Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимим доказу витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Роз`яснити стороні захисту, що питання допустимості доказу буде вирішуватися судом під час його оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1