Справа № 364/172/21
Провадження № 1-кп/364/55/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

його представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 07.12.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурківці Тетіївського району Київської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта професійна-технічна, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 17.12.2020 р. близько 14 год. 50 хв. у денну пору доби, маючи стаж водіння менше двох років та керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel» модель «Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у середині якого перебували три пасажири, а саме: потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , рухаючись на 26 км автодороги Р 17 від с. Логвин (смт Володарка) в напрямку м. Біла Церква Київської області, проявив самовпевненість під час керування транспортним засобом, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, діючи в порушення вимог: пункту 12.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 та введених в дію з 01.01.2002 р. (надалі ПДР), відповідно до якого «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 ПДР»; підпункту «б» пункту 12.6 ПДР, згідно з яким «поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, не більше 70 км/год»; пункту 14.6 ПДР, згідно з яким «обгін заборонено на перехресті»; розділу 34 (1.1. вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах), виконуючи маневр обгону, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, під час руху по смузі зустрічного руху допустив виїзд на ліве узбіччя по напрямку руху, неконтрольований рух проїзною частиною та перекидання в кюветі з правого боку.

Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий пасажир автомобіля марки «Opel» модель «Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «компресійного перелому тіл Th 10 і Th 11; перелом остистого відростка і дужок тіл хребця Th 10; травматичний стегноз хребтового каналу на рівні Th 10».

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 грубих порушень вимог підпункту «а» пункту 14.6 та вимог розділу 34 (1.1. вузька суцільна лінія) ПДР знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні 10.08.2021 р. обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ньому докази не заперечує, не оспорює, а так само визнає повністю пред`явлений до нього потерпілим цивільний позов, заявлений до стягнення розмір відшкодування завданої ним матеріальної шкоди та надані на його підтвердження докази не заперечує і не оспорює.

По суті обвинувачення та заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що названого вище дня і час він їхав по дорозі в напряму м. Біла Церква, у машині він був за кермом, разом з ним їхали три його друга, в тому числі потерпілий ОСОБА_5 , який сидів за ним (за сидінням водія); за с. Логвін він вирішив обігнати автомобіль «Фольцваген Пассат», який рухався попереду зі швидкістю десь 50 км/год., він же їхав зі швидкістю не більше 115 км/год. під час обгону, а до цього він не може сказати точно, оскільки не дивився на спідометр. Виходячи на обгін, він вважав, що зустрічна смуга вільна, оскільки автомобіль, що рухався по зустрічній смузі, на його думку, був далеко, але той, як здалося, збільшив швидкість, тому з метою уникнення зіткнення він узяв ліворуч та потрапив на узбіччя, внаслідок цього автомобіль закрутило, вони перевернулися в кювет.

Також обвинувачений вказав, що щиро кається, більше такого не буде, надалі він буде уважнішим під час керування автомобілем, просив взяти до уваги нетривалий (менше 2 років) водійський стаж, завдану ним потерпілому шкоду він визнає, вже частково відшкодував під час досудового розслідування і судового провадження.

Показання обвинуваченого, на переконання суду, є логічними і послідовними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту істотних для цього кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільності та щирості його позицій.

Потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та його представник також просили суворо не карати обвинуваченого, обмежившись іспитовим строком без позбавлення водійських прав, взявши до уваги часткове відшкодування обвинуваченим шкоди (загалом 33 920 грн. на тепер), а також відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого морального характеру.

Беручи до уваги, що обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пред`явлений цивільний позов визнав повністю, ствердив обставини, викладені в обвинувальному акті, з`ясувавши, що він та потерплий правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, що немає сумнівів у добровільності і щирості їх позицій, роз`яснивши обмеження права оскаржити визнані ними обставини в апеляційному порядку та заслухавши думку всіх присутніх у судовому засіданні учасників судового розгляду, суд на підставі частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визнав недоцільним досліджувати докази стосовно обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Зважаючи на викладене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, і кваліфікує такі дії за частиною другою статті 286 КК України.

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Бурківці Тетіївського району Київської області, громадянин України (а.п. 107), посвідчення водія отримав 07.08.2019 р. (а.п. 108), згідно з вимогою про судимість раніше притягувався до кримінальної відповідальності 18.09.2014 р. Тетіївським районним судом Київської області за частиною першою статті 185 КК України (а.п. 111), проте копію цього вироку, як зазначив прокурор у судовому засіданні, названий суд не надав, тому сторона обвинувачення виходить з того, що ОСОБА_4 не судимий, також прокурор надав довідку військового комісаріату щодо перебування обвинуваченого на обліку (а.п. 112) на підтвердження його статусу як військовозобов`язаного.

Передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, судом і досудовим розслідуванням не встановлено.

До обставин, що згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують йому покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди, про що ствердили в судовому засіданні та просили взяти до уваги потерпілий ОСОБА_5 та його представник.

Відповідно до статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, бере до відома досудову доповідь, складену Володарським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області (а.п. 99-102) на виконання ухвали суду від 16.06.2021 р. (а.п. 87-89).
Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягувався до кримінальної відповідальності у віці 14 (чотирнадцяти) років вироком Тетіївського районного суду Київської області від 18.09.2014 р. за частиною першою статтею 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, в силу статті 105 КК України його звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд опікуна ОСОБА_9 терміном до досягнення ним віку 18 років. Тому, враховуючи історію правопорушень, рівень її впливу на протиправну поведінку оцінюється як середній. Обвинувачений ОСОБА_4 проживає в м. Тетіїв разом з бабусею, дідусем та братом, є інвалідом ІІІ групи, навчався у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Володарський професійний аграрний ліцей», в якому здобув повну загальну середню освіту та отримав професію «електромонтер», має посвідчення водія, до обвинувачення працював різноробочим за кордоном, на даний час не працює, його доходом на тепер є пенсія по втраті годувальника, крім того він є інвалідом ІІІ групи (по зору); коштів, які він отримує, йому вистачає, але має потребу у додаткових коштах. З пояснень обвинуваченого та зібраних матеріалів вбачається, що він є особою неагресивною, за вчинення насильницьких правопорушень до відповідальності не притягувався, як зазначив обвинувачений, відсутні обставини, які могли б спонукати його до вчинення насильницьких дій. За характеристикою виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області щодо обвинуваченого компрометуючих матеріалів не має, протоколи про адміністративні правопорушення не надходили, нарікань, заяв та зауважень від сусідів та інших громадян не надходило. Відповідно до довідки-характеристики, наданої дільничним офіцером поліції Відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, ОСОБА_4 за місцем свого проживання зарекомендував себе задовільно, скарги та нарікання від сусідів за місцем проживання не надходили, із сусідами стосунки добрі, стосунки з особами, які ведуть аморальний та антигромадський спосіб життя не підтримує, в 2020-2021 роках не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, спиртними напоями на даний час не зловживає. Зі слів обвинуваченого, алкогольних напоїв він взагалі не вживає, наркотичних речовин також не вживає. Обвинувачений не проживає з особами, які раніше засуджувалися за кримінальні правопорушення, має міцні соціальні зв`язки, зокрема його стосунки з рідними дружні та теплі, має друзів, які підтримують його у важкі хвилини його життя. Також обвинувачений не ідентифікує себе з кримінальною особистістю, не проявляє асоціальної поведінки, усвідомлює серйозність вчиненого ним кримінального правопорушення, щиро кається, він не врахував погодних умов, нікого у тому, що сталося, не звинувачує та не шкодує, що був викритий працівниками правоохоронних органів. З цієї ситуації виніс для урок бути обережним за кермом, дотримуватись правил дорожнього руху, враховувати погодні умови. Має готовність до змін у своєму житті, наявні позитивні плани на майбутнє, хоче офіційно працевлаштуватися, мати сім`ю та бути матеріально забезпеченим, мріє про власний будинок, обвинувачений має лише позитивні плани на майбутнє та знає, яким чином їх втілити в життя.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні.

Органом пробації в досудовій доповіді зроблено висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вчинення ним тяжкого злочину за визначенням статті 12 КК України, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди), бере до уваги особу винного, визнання ним своєї вини, надання суду правдивих та послідовних показів, належне виконання процесуальних обов`язків під час судового розгляду, тому за таких обставин суд з урахуванням висновків уповноваженого органу з питань пробації вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого в умовах суспільства є можливим.

З огляду на це та враховуючи повністю позицію прокурора, потерпілого та представника потерпілого, беручи до уваги позицію уповноваженого органу з питань пробації, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк, ближчий до мінімального строку, передбаченого санкцією частини другої статті 286 КК України, та звільненням його на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з призначенням також мінімального терміну іспитового строку. При цьому на обвинуваченого мають бути покладені обов`язки, передбачені частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує відсутність обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, бере до уваги, що прокурором, а так само потерпілим та його представником не порушувалося питання перед судом щодо позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом, навпаки прокурором вказано на відсутність підстав для застосування такого додаткового покарання, тому суд не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Крім того враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не становить собою суспільної небезпеки, не ухилявся від викликів до суду, а міра покарання, яка йому призначається, не пов`язана з ізоляцією від суспільства, тому суд за таких обставин з урахуванням думки прокурора вважає недоцільним обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди суд вирішує з огляду на поданий 07.04.2021 р. потерпілим ОСОБА_5 (цивільним позивачем) цивільний позов про відшкодування шкоди (а.п. 29-32), прийнятий до розгляду ухвалою суду від 27.05.2021 р. (а.п. 69-71), в якому вказано, що загальна сума спричинених матеріальних збитків на лікування та придбання ліків, імплантів склала 79 101,35 грн., яка частково відшкодована обвинуваченим під час досудового розслідування у загальному розмірі 23 920,00 грн., залишилися шкода для відшкодування у розмірі 55 181,35 грн. Проте під час судового засідання потерпілим також завлено про зменшення суми відшкодування, оскільки обвинуваченим відшкодовано ще 10 000 грн., про що суду подано письмову заяву (а.п. 103). Тому потерпілий (цивільний позивач) та його представник просили стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду лише в розмірі 45 181,35 грн., моральний претензій потерпілий до обвинуваченого не має, докази завданої матеріальної шкоди (фіскальні чекі, копія виписки про лікування тощо) долучені до позовної заяви (а.п. 33-52).

Обвинуваченим ОСОБА_4 позовні вимоги визнано повністю, заперечення проти заявленої позовної вимоги та розміру відшкодування в обвинуваченого відсутні, докази не оспорює.

За загальним правилом частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, що не суперечить засадам кримінального судочинства (частина п`ята статті 128 КПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За положеннями частини другої статті 127, частини першої статті 129 шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як встановлено в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілому завдано матеріальну шкоду у загальному розмірі 79 101,35 грн., з яких обвинуваченим за станом на тепер добровільно відшкодовано 33 920,00 грн., залишилася невідшкодованою шкода в розмірі 45 181,35 грн., що включає витрати потерпілого на лікування, включаючи придбання імплантів, ліків тощо, які, як зазначено, не заперечувалися в судових засіданнях учасниками судового провадження, зокрема обвинуваченим (цивільним відповідачам), при цьому суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, відтак наведені обставини суд вважає встановленими і доведеними.

Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Зважаючи на наведене та доведеність винуватості обвинуваченого (цивільного відповідача) у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, завдання ним внаслідок неправомірних дій шкоди потерпілому, встановивши наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченого (цивільного відповідача) та завданою шкодою, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю (з урахуванням зменшення заявленого розміру стягнення).

Судовий збір з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність згідно з поданим цивільним позовом у кримінальному провадженні, не стягується (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 187/291/17).

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує за вимогами статей 100, 124 КПК України.

Керуючись частиною другою статті 286 КК України, статтями 100, 124, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі статті 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені частиною першої, пунктом 2 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України обов`язки, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у розмірі 1 634,50 грн., та судової автотехнічної експертизи у розмірі 1 634,50 грн., загальний розмір до стягнення становить 3 269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 (цивільного позивача) до обвинуваченого ОСОБА_4 (цивільного відповідача) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 45 181 (сорок п`ять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 35 (тридцять п`ять) коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 07.12.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192, а саме:

автомобіль марки «Opel» модель «Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , залишити власникові.

Копії цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 та його представникові ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною другою статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1