У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/1718/15

№ 1-кс/183/273/21

18 березня 2021 рокуСлідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду скаргу потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого слідчого відділу Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 26 лютого 2021 р. про закриття кримінального провадження № 0001629,

встановив:

потерпілий ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, яку мотивував тим, 26 лютого 2021 р слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 березня 2013 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає, що прийнята слідчим постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, передчасною та відповідно такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Вказує, що відповідно до наданих ним пояснень, 30 вересня 2011 р. біля 21 год. 30 хв. його син, ОСОБА_4 , під`їхав на своєму автомобілі до гаражного кооперативу «Північний». Коли він поставив автомобіль та вийшов за ворота гаражного кооперативу його під руки схватили два чоловіки та почали тягнути до свого автомобіля, при тому вони нецензурними словами лаялися на його адресу. Він почав кричати та звати на допомогу. Коли він вирвався від них, то повернувся до гаражного кооперативу та сів у свій автомобіль. Після чого він подзвонив батькам та розповів про те, що трапилось. ОСОБА_3 вказав сказав, що вони скоро під`їдуть та разом підемо додому. Хвилин через 20 він зі своїм сином, ОСОБА_5 прийшли. ОСОБА_6 чекав біля магазину «Продукти» по вул. Сучкова 122. Вони зустрілися і пішли додому. Коли проходили біля автомобіля припаркованого поруч магазину, з нього вийшов ОСОБА_7 , який накинувся на ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 почав бити ОСОБА_4 . З темноти вискочили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші особи. ОСОБА_12 приєднався до ОСОБА_13 бити ОСОБА_6 . Його збили з ніг та почали бити ногами. Потерпілого ж ОСОБА_3 бив ОСОБА_10 . В той час з автобусної зупинки підійшла дружина ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , побачивши, що їх б`ють почала кричати та звати на допомогу. Побиття зупинив перехожий на прізвище ОСОБА_15 . Після припинення побиття ОСОБА_6 одразу ж подзвонив до міліції.

В результаті побиття потерпілому ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження у виді забитої рани на спинці носу, перелому кісток носу зі зміщенням відламків, забою головного мозку 2-го ступеню у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості. З січня 2012 року ОСОБА_3 був визнаний потерпілим.

Оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, в ній не викладено суті заяви ОСОБА_3 , не з`ясовані та перевірені зазначені ним обставини, не зазначені докази, які виключають провадження і обумовлюють прийняття рішення про закриття.

Мотивом прийняття даної постанови є недовіра слідчого ОСОБА_16 до показань ОСОБА_3 та показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_18 .

Закриваючи провадження по справі, слідчий залишив поза межами розслідувань та не надав належної оцінки наявним у кримінальному провадженні доказам з точки зору їх належності, допустимості, не повно та не об`єктивно провів перевірку доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, зокрема самого факту злочину.

Так, зокрема, слідчим не проведено жодної слідчої дії на виконання ухвали суду від 23.07.20 р. та 19.01.21 р. про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того слідчим не надано оцінки дій учасників події та самого факту наявності в ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, яким чином вони з`явилися, якщо не встановлено винних осіб.

За наявності зазначених суперечностей слідчий не провів жодної слідчої дії, яка б усунула протиріччя, тобто в ході досудового слідства не встановлені обставини, які покладені слідчим в основу постанови.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що підтримує скаргу. Справу з 2018 року розслідує слідчий ОСОБА_16 , його до слідчого не викликали, справу слідчий закрив 26 лютого 2021 р., при цьому у постанові слідчий змінив показання, оскільки ОСОБА_3 вказував, що був побитий групою осіб, де першим його вдарив ОСОБА_10 . Не згоден з рішенням про закриття кримінального провадження з мотивів, викладених у скарзі.

Слідчий ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що провів всі слідчі дії по кримінальному провадженню, в тому числі ряд експертиз та слідчий експеримент. Допит ОСОБА_3 не здійснював, оскільки його допитували неодноразово інші слідчі. Версія ОСОБА_3 перевірялася. В результаті аналізу зібраних доказів було встановлено відсутність доказів об`єктивної сторони складу злочину, тому винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши доводи, викладені у скарзі ОСОБА_3 , надані до неї докази, допитавши потерпілого та слідчого, вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З дослідженої судом постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.02.2021 року встановлено, що слідчий не дослідив обставини кримінального провадження всебічно і повно, не надав їм належну правову оцінку та не забезпечив прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

У оскаржуваній постанові слідчий дійшов висновку про відсутність достатніх доказів об`єктивної сторони складу злочину.

Слідчий суддя приймає аргументи потерпілого ОСОБА_3 в частині того, що слідчим не надано оцінки дій учасників події та самого факту наявності у нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості та того, яким чином вони з`явилися. Суд вважає, що слідчий не провів аналіз факту завдання ОСОБА_3 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження особами, на яких він вказав під час допиту.

Диспозиція ч.1 ст.122 КК України визначає, що умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням є умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

В оскаржуваній постанові слідчого зазначено, що згідно висновку експерта комісійної експертизи № 195-Д від 03.11.2017 року встановлено, що тілесні ушкодження виявлені у потерпілого ОСОБА_3 могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту на нерівне тверде покриття та ударів о нього. Також механізм встановлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 не суперечить механізму виникнення тілесних ушкоджень, на який вказували свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 .

З вказаного висновку не вбачається, що слідчий провів ретельний аналіз факту заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень саме за тією версією, яку назвав ОСОБА_3 .

Диспозиція ч. 1 ст. 284 КПК передбачає, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2021 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України винесена слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_16 передчасно. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, дізнавачем, прокурором показань, речових доказів і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Однак, з аналізу поданих письмових доказів, доводів ОСОБА_3 , заслуханого судом під час судового засідання, слідчий суддя доходить висновку, що фактична відсутність результатів досудового розслідування є наслідком невжиття слідчим кримінально-процесуальних заходів, які він був

зобов`язаний та міг вжити в конкретному кримінальному провадженні.

Слідчий у постанові про закриття кримінального провадження детально описав результати проведення слідчих дій, допитів учасників самої події, але не два аналізу добутих ним доказів. Слідчий не врахував диспозицію ч. 1 ст. 122 КК України, щодо обов`язкового умислу особи на завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Крім того, описавши наявність у потерпілого ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, слідчий не встановив, чи були вони завдані йому другими особами умисно, чи не умисно та чи міг їх отримати ОСОБА_3 при падінні з висоти свого зросту, як вказано у судово-медичних експертизах, проведених у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий, стверджуючи виключні оду одну обставини, вказав у постанові, що у потерпілого є тілесні ушкодження, але яким чином він їх отримав слідчий не встановив і у своїх висновках так і не вказав і обґрунтував обставини завдання потерпілому тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_3 у своїй скарзі довів, що в даному кримінальному провадженні слідчим не було проведено досудове розслідування повно, об`єктивно, всебічно та ефективно. Тому скарга підлягає задоволенню, а постанова про закриття кримінального провадження скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив :

скасувати постанову слідчого слідчого відділу Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 26 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 05.03.2013 року за № 0001629, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1