СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5617/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року м. Київ
Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю слідчого ОСОБА_2 , власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника власників майна-адвоката ОСОБА_6 , секретаря судового засідання ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту у досудовому розслідуванні відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000336 від 24.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

встановив:
Восьмим слідчим відділом РКП СУ ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000336 від 24.06.2021 . за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи діючи навмисно за попередньою домовленістю групою осіб та посадовими особами КП «Світоч», в період часу з 2019 р. по 2021 р., використовуючи реквізити фізичних осіб підприємців, а саме: ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 ), які є платниками єдиного податку ІІІ групи, уклали від імені зазначених фізичних осіб підприємців договори з службовими особами КП «Світоч» (), щодо надання послуг з адміністративно-господарського управління на сільськогосподарських та сезонних ярмарках на території міста Києва. Крім того, в результаті здійснення зазначених фінансово-господарських операцій ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в порушення п.298.2.3 ст.298 Податкового кодексу України перевищили протягом календарного року, встановлений обсяг доходу платниками єдиного податку І-ІІІ груп, не здійснили перехід на застосування іншої ставки з 1 числа місяця, наступним за звітним кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

В рамках даного кримінального провадження 06.07.2021 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2021 проведено обшук у житловому приміщенні, де фактично мешкає ОСОБА_9 , який є фізичною особою-підприємцем за адресою: АДРЕСА_1 . В ході якого виявлені та вилучені без документального походження готівкові грошові кошти в іноземній валюті в сумі 4000 доларів США.
06.07.2021 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2021 проведено обшук у транспортному засобі HondaC-RV д.н.з НОМЕР_4 , яке використовує та на праві власності належить директору КП «Світоч», ОСОБА_4 , в ході якого виявлені та вилучені без документального походження готівкові грошові кошти в іноземній валюті в сумі 1500 доларів США та в національній валюті в сумі 56 000 грн.
06.07.2021 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2021 проведено обшук у житловому приміщенні, де фактично мешкає ОСОБА_5 , який є фізичною особою-підприємцем за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлені та вилучені без документального походження готівкові грошові кошти в національній валюті в сумі 260 000 грн.
07.07.2021 вказані грошові кошти, фінансово-господарські документи, банківські картки, оглянуто та винесено постанову про визнання їх речовими доказами та приєднано до матеріалів дійсного кримінального провадження.
Також в ході зазначених обшуків вилучена документація та касові апарати (надають не фіскальні чеки), яка підтверджує діяльність фізичних осіб-підприємців, щодо отримання ними готівкових грошових коштів від торгівців, які займаються реалізацією різноманітних товарів на ярмарках, які організовує КП «Світоч».

Прокурор в провадженні звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуків 06.07.2021 року, мотивуючи тим, що вилучені речі є речовими доказами по справі та мають суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та дав пояснення, які зводяться до викладеного в клопотанні.

Власники майна заперечували проти клопотання та просили відмовити.

Адвокат проти клопотання заперечував, просив відмовити за необгрунтованістю. Зазначив, що прокурором не доведено, що вилучені речі є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та мають відношення до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, вилучені грошові кошти у ОСОБА_4 та ОСОБА_11 є особистими коштами, що підтверджується наданими суду відповідними доказами.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності та володінні завданням кримінального провадження.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності та володінні завданням кримінального провадження.

На даній стадії досудового слідства, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а прокурором у клопотанні не доведені підстави вважати, що майну, на яке просить накласти арешт, загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, відомості про цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Прокурором не доведено, що у застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного майна.

Відтак, доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення особливо тяжкого злочину, що безумовно може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтовані. Прокурором не наведено достатніх підстав вважати, що майно, на яке він просить накласти арешт, є предметом злочину, не надано слідчому судді відповідних доводів щодо мети застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не вказано виконання яких саме завдань планує досягти слідчий при застосуванні такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності та володінні завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності та володінні майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню, оскільки не доведено, що вилучені речі відносяться до незаконної діяльності третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту у досудовому розслідуванні відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000336 від 24.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1