ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участі сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №40001529 від 31.08.2020р., за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 , заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, росіянина, з повною загальною середньою освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, судимого:

- вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.03.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

- вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.08.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.06.2017 року за ч.3 ст.185, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до покарання у вигляді 4-х років 3-х місяців позбавлення волі, 10.06.2020 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

ЄУНСС:727/8164/20
НП:11-кп/822/80/21 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
КК України

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 грудня 2020р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання за даною статтею КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 2-х років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_6 обраховано з моменту затримання, а саме з 31.08.2020р.
Цивільний позов потерпілої юридичної особи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про відшкодування спричиненої злочином шкоди задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» спричинену матеріальну шкоду у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 1 рік, або застосувати вимоги ст. ст.75,76 КК України.
Просить врахувати те, що він повністю визнав вину, щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, а також стан його здоров`я та стан здоров`я його дружини, яка потребує стороннього догляду. Крім цього, просить взяти до уваги те, що викрадене майно було повернуто представнику потерпілого.
Також обвинувачений ОСОБА_6 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив врахувати пом`якшуючу обставину - добровільне відшкодування завданого збитку.
В апеляційній скарзі заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 , не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. В і іншій частині вирок залишити без змін.
На думку апелянта, призначене покарання є надто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого, а тому є недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Також зазначає, що судом в недостатній мірі враховано особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, та те, що він вчинив умисний корисливий злочин невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, в період незнятої та непогашеної судимості, що підвищує його суспільну небезпеку.
Вважає, що судом безпідставно визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений знову став на шлях вчинення аналогічних злочинів, що свідчить про небажання виправити ситуацію, що склалась, а тому його каяття не можна вважати щирим, при цьому ОСОБА_6 затримали під час вчинення ним кримінального правопорушення із викраденим майном.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 31.08.2020 року приблизно о 06 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом підбору ключів до вхідних дверей, проник у підвальне приміщення будинку, розташованого за вказаною вище адресою, яке належить АТ «ПУМБ», звідки таємно, повторно, з метою особистого збагачення, таємно викрав коробку, в якій знаходилось майно AT «ПУМБ» загальною вартістю 1537 грн. 18 коп. В подальшому обвинувачений місце вчинення злочину намагався залишити, однак його протиправні дії були помічені працівниками охоронного агентства, які затримали ОСОБА_6 , внаслідок чого останній не зміг закінчити злочин з причин, що не залежали від його волі.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, у ній зазначених, при цьому заперечили проти поданої апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу й заперечив проти поданої апеляційної скарги обвинуваченого, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється.

Враховуючи те, що учасники судового провадження під час розгляду справи по суті не оспорювали отриманих під час досудового розслідування доказів щодо підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим визнали недоцільним їх дослідження, апеляційних скарг з приводу вказаних обставин не надходило, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ч.2 ст. 349, ст. 404 КПК України, такі обставини не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження і вважає їх доведеними.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно обрано у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин, в тому числі і тих, що вказані ОСОБА_6 в його апеляційній скарзі та доповненнях до неї.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) за цей злочин.

Тобто, виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Так, при призначенні ОСОБА_6 районним судом, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12КК України, відноситься до категорії тяжких, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Вказані пом`якшуючі обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, зокрема стану його здоров`я, а також того, що на його утриманні перебуває хвора дружина, були визнані судом першої інстанції такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та слугували підставами для призначення ОСОБА_10 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто з застосуванням ст.69 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

В даному випадку, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також того, що ОСОБА_10 є особою раніше неодноразово судимою, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив злочин невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисливий злочин у сфері проти власності, колегія суддів вважає, що покарання у виді двох років позбавлення волі буде відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для пом`якшення, визначеної районним судом міри покарання, навіть з урахуванням відсутності претензій з боку потерпілого та відшкодування обвинуваченим моральної шкоди, немає.

Враховуючи вищезазначені обставини, які свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_10 та неможливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України є безпідставними.

Жодних інших обставин, що пом`якшують покарання, та які не були враховані районним судом при призначенні покарання обвинуваченому, в поданій апеляційній скарзі не наведено.

Доводи прокурора про те, що районним судом безпідставно враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Так, щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу правоохоронним органам у розкритті злочину, тобто встановленні всіх обставин вчинення злочину, винних осіб, а також у виявленні причин та умов злочину. Сприяння у розкритті злочину може виражатися у правдивому повідомленні органам слідства про всі обставини вчинення злочину, викритті співучасників, видачі або наданні допомоги у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, видачі знарядь та засобів вчинення злочину, наданні інших доказів у справі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 визнав свою вину повністю, детально розповів про обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, щиро, а не уявно, розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого та засуджував свої дії. Крім того, в поданій апеляційній скарзі та в ході апеляційного перегляду даного кримінального провадження неодноразово розкаювався у вчиненому, пояснював, що скоїв злочин внаслідок тяжких особистих обставин, відшкодував завдані збитки.

Крім того, вказані у вироку районного суду пом`якшуючі обставин були зазначені в обвинувальному акті як такі, що пом`якшують покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Одночасно прокурор, який підтримував державне обвинувачення у суді першої інстанції, у своїй промові в судових дебатах вказав, що зазначені вище обставини є такими, що пом`якшують покарання.

За встановлених обставин апеляційний суд вважає, що районним судом були вірно зазначені у якості обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Колегією суддів при перевірці вироку районного суду встановлено, що судом першої інстанції було в достатній мірі враховано усі обставини, на які посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі, зокрема, тяжкість вчиненого злочину та те, що ОСОБА_10 є особою раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, та призначено реальне покарання у виді позбавлення волі, яке за своїм видом і розміром цілком відповідає меті покарання, встановленій в ст. 50 КК України.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, колегія суддів не може погодитись із твердженнями прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у мотивувальній частині вироку при призначенні покарання суд першої інстанції вказав про застосування вимог ст. 69 КК України, однак не зазначив про це рішення у резолютивній частині вироку, проте ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2021р. було виправлено допущену описку. Вказана ухвала суду ніким оскаржена не була, набрала законної сили, а відтак є чинною, а тому підстав для зміни рішення в цій частині немає.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 , заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 грудня 2020р. щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3