Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 квітня 2021 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000061 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Прикордонна Улашівка Славутського району Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, офіційного працевлаштування не має, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь:

- потерпілого ОСОБА_9 (Leavitt Ethan Reed) 1573048 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином;

- Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради (р/р 0002, , МФО 833017 УК в м.Рівному/м.Рівне/ 24060300, код 38012714) 3557 грн. 56 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого;

- держави судові витрати, що складаються з вартості судових експертиз, в сумі 6578 грн. 00 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 (Leavitt Ethan Reed) до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином відмовлено за безпідставністю.

Також судом залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна.

Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що він 22 лютого 2018 року близько 08 години 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі сполученням Київ Чоп, 404 км + 178 м, неподалік с.Гранівка Радивилівського району Рівненської області, за межам населених пунктів в напрямку м.Львів, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, а саме пп.«б» п.2.3, відповідно до якого для забезпечення

безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою
обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також п.12.1, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, за якої б гарантувалась стійкість автомобіля, проявив неуважність до дорожньої обстановки під час керування, втратив контроль над джерелом підвищеної небезпеки та допустив з`їзд автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з проїжджої частини в кювет по ходу руху з подальшим перекиданям та контактуванням з автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який до зіткнення стояв у кюветі, в результаті чого водій автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - громадянин США ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ), який у момент події знаходився за межами салону поблизу правої передньої частини вказаного автомобіля «Renault Master», отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки у момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить суд скасувати цей вирок та ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди в сумі 1573048 грн. 40 коп. через безпідставність, а в решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування цих вимог захисник зазначив, що вирок постановлено з порушенням вимог матеріального права в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілого. Зокрема місцевим судом не було враховано даних з епікризу історії хвороби №3847 від 02.03.2018, згідно яких загальний стан хворого середнього степеня тяжкості, стабільний, в свідомості. Пацієнт виписується в стабільному стані. Для подальшого лікування медичним транспортом у супроводі родичів транспортується в госпіталь м.Штутгарт (Німеччина). Вважає, що вказане спростовує твердження суду про виправданість направлення його до медичного закладу за межами України.

Також захисник покликався на те, взятий до уваги місцевим судом документ «Надання письмового дозволу та звільнення від відповідальності при авіаційному транспортуванні пацієнтів з серйозними захворюваннями», підписаний потерпілим, а не медичним працівником.

Тому, на переконання захисника, потерпілим не було надано жодних висновків спеціалістів з приводу неможливості подальшого надання потерпілому необхідної медичної допомоги у медичному закладі України та необхідності його термінового транспортування на літаку та лікування за кордоном.

Крім того, захисник покликався на те, що у наданих суду документах про витрати на лікування за кордоном, вказано вид страхового договору «Р», що підтверджує факт відшкодування потерпілому витрат на лікування та переліт іноземною страховою компанією, а витрати потерпілого на лікування та придбання ліків в Україні охоплюється страховим полісом ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта».

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також їх представник - адвокат ОСОБА_12 у судове засідання не з`явились, від представника потерпілих надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про законність оскаржувнаого вироку, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частина 3 цієї статті передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, сторона захисту, ставлячи вимогу про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого, не заявила клопотання про повторне дослідження доказів, з покликанням на підстави, передбачені ч.3 ст.404 КПК, для такого дослідження.

Відповідно до змісту кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їхнього встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального й процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Отже, відсутність клопотання про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, передбачених ч.3 ст.404 КПК.

Таким чином, колегія суддів, будучи позбавленою підстав, передбачених законом, для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, не може надати іншу оцінку доказам, встановленим місцевим судом, без їх безпосереднього дослідження.

За приписпми ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як визначено ч.1 ст.129 КПК, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст.128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Однак цих вимог закону при розгляді цивільного позову потерпілого місцевий суд належним чином не дотримався.

Зокрема, покладаючи на обвинуваченого обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

При цьому, ч.1, 2 ст.22 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Водночас, місцевий суд, задовольняючи у повному обсязі цивільний позов потерпілого про стягнення витрат на його транспортування санітарною авіацією та лікування у "Marien Hospital", належним чином не встановив необхідності таких дій. Також з вироку не вбачається, що судом було встановлено, що лікування, яке отримував ОСОБА_9 у вказаному лікувальному закладі пов`язане саме з отриманими ним тілесними ушкодженнями внаслідок злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у вчиненні якого було визнано винним ОСОБА_5 . Місцевим судом лише було встановлено та підтверджено дослідженими доказами вартість понесених потерпілим витрат на транспортування та подальше лікування за кордоном.

Натомість, згідно виписного епікризу з історії хвороби №3847 Центральної міської лікарні м.Рівне від 02.03.2018, який був досліджений місцевим судом, вбачається, що пацієнт Левітт Ітан Рід перебував на лікуванні з 22.02.2018 по 02.03.2018 та виписується зі стаціонару у стабільному стані середньої важкості, для подальшого лікування транспортується у супроводі родичів до «Marien Hospital».

Разом з тим, жодних медичних документів, які б підтверджували неможливість подальшого медичного лікування потерпілого в Україні та необхідність отримання такого лікування за кордоном, місцевим судом досліджено не було.

Вказані порушення, на переконання колегії суддів, є істотними, а тому вирок стосовно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову не може вважатись законним й обґрунтованим.

Однак, зважаючи на те, що в силу вимог ч.3 ст.404 КПК колегія суддів позбавлена підстав для повторного дослідження доказів, про що зазначено вище, то відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст.415 КПК. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.7 КПК верховенство права, законність, та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що, на підставі ч.1 ст.412 КПК, вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_5 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С у д д і :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3