Справа № 601/1007/21
Провадження №1-м/601/1/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 17 червня 2019 року вироком Брянського обласного суду,-

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2021 року до Кременецького районного суду Тернопільської області суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, 05 квітня 2021 року наказом Міністерства юстиції України № 1245/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу XII Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19 серпня 2019 року № 2599/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 22 серпня 2019 року за № 956/33927 (далі - Інструкція), та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17 грудня 2020 року за № 06-144238/20.
ОСОБА_4 засуджено вироком Брянського обласного суду від 17.06.2019, який набрав законної сили 11.09.2019, до покарання у вигляді 15 років 6 місяців позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 210 (участь у злочинній спільноті, створеній з метою спільного скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів); п.п. «а», «б» частини четвертої статті 229.1 (контрабанда, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках Євразійського економічного союзу наркотичних засобів, скоєне організованою групою, в особливо великому розмірі); частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, скоєний організованою групою осіб, в особливо великому розмірі) КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до статей 255, 305, 15, 307 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Тульській області»; кінець відбуття строку покарання - 08.09.2032 року.Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, заявник просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винуватим вироком Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року та визначити строк позбавлення волі, зазначивши про початок строку відбування покарання.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, однак подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підпримує.
Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень частини 1 статті 7 КК України громадяни України,які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 1 статті 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення частини 3 статті 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно із статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Крім того, згідно до статті 10 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Згідно із п.п. а), с), d) частини 1 статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Разом з цим, положеннями частин 3 та 4 статті 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями частини 1 статті 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини 3 статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Відповідно до статті 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та частини 2 статті 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з матеріалів справи (601/1007/21, 1-м/601/1/2021), а саме -клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується повідомленням Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, останнім місцем його реєстрації в Україні - АДРЕСА_1 .
Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_4 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.
Відповідно до довідки про відбуту і не відбуту частину покарання засудженого ОСОБА_4 , початок строку відбування покарання 31.07.2020 року складає 3 роки 4 місяці 22 дні, не відбута частина - 12 років 1 місяць 8 днів.
Згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , відбуває покаранняв ФКУ ИК-1 УФСИН Росії по Тульській області. Кінець строку відбуття покарання - 08 вересня 2032 року. За весь строк відбування покарання засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно.
Діяння ОСОБА_4 за вироком Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року кваліфікуються за частиною 2 статті 210 (в редакції Федерального закону від 27.12.2009 року № 377-ФЗ), частиною 3 статті 30, п.п. «а»,«г» частини 4 статті 228.1, п.п. «а»,«б» частини 4 статті 229.1, частини 3 статті 30, частини 5 статті 228.1, із застосуванням частини 3 статті 69 КК Російської Федерації, за якими йому призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 255, частиною 3 статті 305, частиною 3 статті 15 частини 3 статті 307, із застосуванням частини 2 статті 70 КК України.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року, а саме: вважати ОСОБА_4 , засудженим за частиною 1 статті 255, частиною 3 статті 305, частиною 3 статті 15 частини 3 статті 307, із застосуванням частини 2 статті 70 КК України, до покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення статті 11 Конвенції, при приведенні вироку Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

На підставі викладеного, керуючись статтею 9 Конституції України, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частиною 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, статями 6.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, статями 606-610 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України,- задовольнити.

Вирок Брянського обласного суду від 17 червня 2019 року, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 210 (в редакції Федерального закону від 27.12.2009 року № 377-ФЗ), частиною 3 статті 30, п.п. «а»,«г» частини 4 статті 228.1, п.п. «а»,«б» частини 4 статті 229.1, частини 3 статті 30, частини 5 статті 228.1, із застосуванням частини 3 статті 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму,- привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим вироком Брянського обласного суду Російської Федерації від 17 червня 2019 року, передбачена за частиною 1 статті 255, частиною 3 статті 305, частиною 3 статті 15 частини 3 статті 307, із застосуванням частини 2 статті 70 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за частиною 1 статті 255, частиною 3 статті 305, частиною 3 статті 15 частини 3 статті 307, із застосуванням частини 2 статті 70 КК України, до покарання:

- за частиною 1 статті 255 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі;

- за частиною 3 статті 305 КК України - до покарання у виді 12 років позбавлення волі;

- за частиною 3 статті 15 частини 3 статті 307 КК України - до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі частини 2 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 10 березня 2017 року.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення, органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та оголошено 24 травня 2021 року о 10:00 годині.

Головуючий: