КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000632, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Переясла-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000632 від 17.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене 16.12.2020 під час проведення огляду місця події за адресою: місто Переяслав, вулиця Новокиївське шосе, № 65-а, майно, а саме: автомобіль марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , що спеціалізований на вивозі рідких відходів «цистерна асенізаційна» власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_8 ; вміст цистерни та відібраного зразка рідини в скляній банці з забороною розпоряджитися, користуватися даним майном будь яким чином.
Постановивши ухвалу, слідчий суддя погодився з доводами клопотання про необхідність накладення арешту на майно з метою його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні, пославшись на вимоги ст..ст. 98, 170,173 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у клопотанніоргану досудового розслідування про накладення арешту на тимчасово вилучене у кримінальному провадженні майно автомобіль марки ЗИЛ 130, посилаючись на незаконність та необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення. Вказує апелянт на те, що в органу досудового розслідуваннявідсутні будь-які докази та достатні дані того, що дане майно, зокрема автомобіль має ознаки речових доказів, які б слугували підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Зокрема адвокат посилається на порушення як органом досудового розслідування, так і слідчим суддею вимог ч.ч.1,2 ст.64-2 КПК України, зокрема слідчий суддя не звернув увагу на те, що власником майна є третя особа ОСОБА_8 , а з клопотанням про арешт майна третьої особи звернувся слідчий, а не прокурор, як того вимагає закон. Також апелянт зазначає що жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, як не має і процесуального статусу його підзахисний. Крім цього вказує на те, що слідчий суддя не звернув увагу на те, органом досудового розслідування не наведено жодного доказу вчинення злочину, а також, що вилучений автомобіль підпадає під критерії ст. 98 КПК України. Тому апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині заборони ОСОБА_8 в користуванні автомобілем.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_10 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити в частині скасування заборони на користування транспортним засобом автомобілем марки автомобіль ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, в провадженні Слідчого відділу Переяслав - Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 17.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно- автомобіль марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , що спеціалізований на вивозі рідких відходів «цистерна асенізаційна» з його вмістом, послався на те, що є речовим та належним доказом, що підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а автомобіль засобом вчинення кримінального правопорушення. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання та прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вищезазначене майно з метою збереження речових доказів. При цьому слідчий суддя визначив за необхідне заборонити розпоряджатися, користуватися вказаним майном будь-яким чином.

З таким висновком слідчого судді, колегія суддів погоджується частково.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Між тим, слідчий суддя, хоча і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000632, а також правильно визначив в якості мети та правової підстави для накладення арешту п. 1 ч. 2 та ч. 10 ст. 170 КПК України, тобто наклав арешт на майно з метою його збереження, заборонивши розпоряджатись ним, однак без достатніх до того підстав прийняв рішення щодо заборони користуватися автомобілем ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , що спеціалізований на вивозі рідких відходів «цистерна асенізаційна», власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_8 , оскільки обставин, які підтверджують, що заборона користуванняпризведе до наслідків, визначених в ч. 10 ст. 170 КПК України, матеріалами провадження не встановлено. При цьому колегія суддів виходить також і з того, що забороняючи користування на даний автомобіль слідчим суддею, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про часткове задоволення клопотання органу досудового розслідування, із забороною відчуження, розпорядження, але без заборони користуватися автомобілем марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 .
До такого висновку колегія суддів приходить з огляду і на те, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт автомобіля марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження, але без заборони, користуватися цим майном, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000632 в частині заборони користування транспортним засобом - автомобіль марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , що спеціалізований на вивозі рідких відходів «цистерна асенізаційна» скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання клопотання слідчого СВ Переясла-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000632 від 17.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України в частині заборони користування автомобілем марки ЗИЛ 130, номерний знак НОМЕР_1 , що спеціалізований на вивозі рідких відходів «цистерна асенізаційна» відмовити.
В іншій частині ухвали слідчого судді Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року, якою накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000632 залишити без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/877 /2021
Єдиний унікальний номер 373/170320 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11
Головуючий у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1