Справа №575/278/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/110/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
Іменем України

16 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 575/278/19 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2020, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та виправдати ОСОБА_11 , оскільки протокол огляду місця події від 14.01.2019 є недопустимим доказом, тому посилатися на вилучені в ході його проведення речі як на докази вчинення кримінального правопорушення не можна, а всі інші докази, пов`язані з проведенням експертних досліджень, є похідними від вказаного доказу, внаслідок чого інформація, яка міститься в них, не може використовуватися для обгрунтування вини обвинуваченого. Крім того, вилучені під час затримання ОСОБА_11 речі та показання свідків є неналежними доказами. Також відсутні докази, які б свідчили про спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство;

- прокурор ОСОБА_14 просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком 8 років, оскільки призначене покарання є мінімальним, хоча обвинувачений свою вину визнав частково та змінював показання, що свідчить про відсутність щирості та каяття, при цьому існує лише одна пом`якшуюча покарання обставина.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2020 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Згідно вироку, 14.01.2019 близько 11:00 ОСОБА_11 , знаходячись за місцем проживання АДРЕСА_1 , під час сварки після вживання алкогольних напоїв, умисно наніс кухонним ножем один удар в область шиї дружині ОСОБА_15 , в результаті чого вона отримала колото-різане проникаюче поранення шиї зліва з ушкодженням сонної артерії, від якого загинула на місці.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили скасувати вирок суду та виправдати обвинуваченого, а також заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалити новий вирок, а також заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених і перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам і запереченням щодо пред`явленого обвинувачення надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення спочатку визнав, однак потім пояснив, що взагалі не пам`ятає подій, які відбувалися 14.01.2019, а під час слідчого експерименту розповів про обставини кримінального правопорушення, оскільки боявся застосування фізичного впливу з боку працівників поліції.

Визнаючи доведеною вину ОСОБА_11 , суд першої інстанції вірно встановив наявність фактів і обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

На підтвердження винуватості ОСОБА_11 суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання потерпілої та свідків, які безпосередньо допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Так, потерпіла ОСОБА_11 надала показання, згідно яких 14.01.2019 зранку вона спілкувалася з матір`ю ОСОБА_15 . Близько 10:30 їй телефонувала мати та сказала, що гості розійшлися. При цьому вона чула голос батька, а пізніше дізналася про смерть матері.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 14.01.2019 близько 10:00 разом із ОСОБА_17 приходив до будинку ОСОБА_11 засівати, після чого ОСОБА_11 провів їх до хвіртки та зачинив її за ними зсередини.

З показань свідка ОСОБА_17 убачається, що 14.01.2019 близько 09:30 він позасівав у ОСОБА_11 та пішов додому. Потім він зустрів ОСОБА_16 і вони разом пішли до ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_11 вийшов їх проводжати та зачинив за ними хвіртку. О 13:00 до нього прийшов ОСОБА_11 та сказав, що ОСОБА_15 мертва.

Як пояснив під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 , 14.01.2019 близько 09:30 він прийшов у гості до ОСОБА_11 . Біля свого двору був ОСОБА_17 . Вони зайшли до будинку, де була ОСОБА_15 . Потім він пішов додому, а інші залишилися. Близько 13:00 дізнався про смерть ОСОБА_15 .

Судово-медичний експерт ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона проводила судово-медичну експертизу. Всередині трупу було 1500 мл крові. На одязі також була виявлена кров, яка виходила і зовні, і всередину.

Показання потерпілого, свідків та експерта об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні, які також повністю підтверджують у своїй сукупності факт вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 14.01.2019 та флеш-носієм, згідно якого в ході огляду домоволодіння АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_15 із ознаками насильницьких дій, а також вилучено ніж та інші предмети;

- протоколом огляду трупа від 15.01.2019 з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що на трупі ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження, зокрема у виді колото-різаної рани в ділянці шиї;

- висновком судово-медичного експерта № 82 від 28.02.2019, згідно якого на трупі ОСОБА_15 в області шиї виявлена колото-різана рана, що могла утворитися внаслідок дії гострокінцевого, одностороннього гострого предмета із шириною клинка протягом поринутої частини близько 1,2 см (без урахування скорочувальних властивостей шкіри), що володіє колюче-ріжучими властивостями, а також має відносно гостре лезо та обух з помірно вираженими ребрами;

- висновком судово-медичного експерта № 16 від 28.02.2019, згідно якого причиною смерті ОСОБА_15 стала колото-різана рана шиї зліва з ушкодженням сонної артерії, яка привела до гострої крововтрати, яке утворилося внаслідок дії гострокінцевого, одностороннього гострого предмета, із шириною клинка протягом поринутої частини близько 1,2 см (без урахування скорочувальних властивостей шкіри), що володіє колюче-ріжучими властивостями та має відносно гостре лезо та обух з помірно вираженими ребрами;

- висновком судово-медичного експерта № 33 від 13.02.2019, згідно якого кров на клинку ножа імовірніше усього належить особі жіночої генетичної статі, походження слідів крові та жирової тканини на клинку ножа можливе від жінки, у тому числі і від ОСОБА_15 , а також іншими доказами.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_11 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційної скарги та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість протоколу огляду місця події від 14.01.2019 через відсутність дозволу на проведення цієї слідчої дії є необґрунтованими, так як ухвалою слідчого судді Великописарівського районного суду Сумської області від 15.01.2019 у порядку ч. 3 ст. 233 КПК слідчому надано дозвіл на проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_11 з метою фіксації та зберігання речових доказів. У зв`язку з цим, доводи захисника про визнання недопустимими інших похідних доказів також не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про неналежність доказів, зокрема вилученого у ОСОБА_11 під час затримання одягу, а також експертних досліджень стосовно нього, оскільки складений у зв`язку з цим протокол містить усі необхідні дані/реквізити для встановлення фактичних обставин кримінального провадження, зокрема дату та час затримання обвинуваченого тощо.

Перебування свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про надання ними недостовірних показань, враховуючи, що ці докази не суперечать показанням потерпілої ОСОБА_10 та іншого свідка ОСОБА_18 , тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині теж є необгрунтованими.

Належним чином перевіривши заперечення сторони захисту про відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та матеріалам кримінального провадження.

Крім того, виходячи із сукупності всіх обставин кримінального правопорушення та наявності відповідних доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність фактів і обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, зокрема зміст і спрямованість умислу обвинуваченого на умисне вбивство, а саме те, що ОСОБА_11 хоча й наніс одне ножове поранення потерпілій, але навмисно та в місце розташування життєво-важливої частини тіла людини (шию) з послідуючим пошкодженням сонної артерії, що призвело до гострої крововтрати, яка і знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілої. З метою збереження життя обвинувачений не намагався надати жодної допомоги потерпілій та викликати на місце події швидку медичну допомогу.

Таким чином, характер, спрямованість, локалізація ножового поранення та поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а також відносини обвинуваченого та потерпілої, які в день вчинення правопорушення вживали спиртне та посварилися, обґрунтовано оцінено судом першої інстанції як бажання настання смерті потерпілої, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого кримінального правопорушення як умисне вбивство.

Не підлягають задоволенню також доводи сторони захисту щодо застосування до ОСОБА_11 методів фізичного впливу з метою примушування давати показання, оскільки ця обставина не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, що вбачається з постанови слідчого 2 відділу ТУ ДБР від 05.11.2020 щодо закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000309 від 10.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 373 КК, у зв`язку з відсутністю складу злочину, яка оскаржена не була та є чинною.

Будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, а пояснення обвинуваченого про те, що він не пам`ятає цієї події не є розумною підставою для сумніву. Поза розумним сумнівом у достатньому обсязі також доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, зокрема об`єктивна сторона кримінального правопорушення, що вирішено на підставі безстороннього, об`єктивного та неупередженого аналізу наданих доказів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, обставин та фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_11 покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, обвинуваченого, захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Повертаючись до кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення (особливо тяжкий), особу винного, наявність пом`якшуючих (позиція потерпілої щодо міри покарання) та обтяжуючих (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння) покарання обставин, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання саме у виді позбавлення волі строком сім років у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, яке хоча і є мінімальним, але на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини відносно того, що ОСОБА_11 вину визнав частково та не розкаявся, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначення покарання, ці обставини не свідчать про явну невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також не є безумовними підставами для скасування судового рішення, внаслідок чого оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги сторін без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_20 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4