Справа № 132/1463/21
Провадження №1-кп/132/255/21
Вирок
Іменем України

29.06.2021 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000090 від 17 березня 2021 року, за зміненим обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно неправцевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше судимого:

23.11.2005 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 1 рік;

01.03.2006 цим же районним судом за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі;

27.05.2009 року цим же районним судом за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі;

13.07.2010 року цим же районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі;

18.11.2010 року цим же районним судом за ч. 2 і 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років і 1 місяця позбавлення волі;

08.08.2016 Калинівським районним судом Вінницької області, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 08.11.2016 року за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 321, 70 КК України, до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

01.02.2021 цим же районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 395, 70, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників провадження

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, адвоката: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Так, 17.03.2021 біля 17:20 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов на відкриту територію автовокзалу в АДРЕСА_2 та проходив повз місця для очікування пасажирів, де перебував потерпілий ОСОБА_5 разом із знайомим ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_3 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки і моралі, з метою самоутвердження та публічного приниження, демонструючи особливу зухвалість, почав ображати ОСОБА_5 і на прохання останнього припинити свої хуліганські дії, завдав потерпілому кілька ударів по обличчю.

Крім того, 17.03.2021 біля 17:20 год. на відкритій території автовокзалу м. Калинівка, який розташовується по вул. Незалежності, 55, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи правила поведінки та моральності, що супроводжувалися особливою зухвалістю наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_5 , після чого, не зупинившись на досягнутому взяв обома руками металевий переносний рекламний щит із надписом «Моbikor» та, усвідомлюючи наслідки своїх дій у вигляді отримання тілесних ушкоджень потерпілим, умисно наніс один раз удар даним предметом в область голови ОСОБА_5 , в результаті хуліганських дій, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми забійної рани тім`яної ділянки голови зліва, які згідно довідки судово-медичного експерта належать до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння через наявність перелому кісток склепіння черепа.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину в пред`явленому йому обвинуваченні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень, пояснивши, зокрема, що вказані злочини він вчинив у вказаний в обвинувальному акті час та місці та зазначеним способом. Пояснив, що події відбувалися в Калинівці 17 березня 2021 року близько 17 год 20 хв , він, будучи у нетверезому стані, прийшов на вокзал, де зчепився з потерпілим і наніс йому удар кулаком в обличчя, а після цього металевим рекламним щитом наніс удар в голову і далі його вже забрала поліція. Чи робили йому зауваження, не пам`ятає. Зазначив, що про вчинене він щиро шкодує, цивільний позов прокурора визнає повністю. В судовому засіданні 25 червня 2021 року обвинувачений заявив, що відшкодував потерпілому ОСОБА_5 матеріальну і моральну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що навесні, більш точної дати не пам`ятає, після роботи він із своїм товаришем ОСОБА_8 перебував на автовокзалі м. Калинівка. Він сидів на лавці, а його товариш ОСОБА_9 стояв і поряд з ними була ще одна дівчина. В цей час обвинувачений, який сидів на краю лавки, встав, та без будь-яких причин почав нецензурно виражатися, пред`явив йому претензію, що він (потерпілий) на нього косо подивився та зненацька наніс йому удар кулаком в голову від чого у нього запаморочилася голова. Далі обвинувачений наніс потерпілому удар в голову металевим щитом і коли він скинув шапку, то відчув, що з голови потекла кров. Не пам`ятає вже як, він зателефонував своєму начальникові, який приїхав і відвіз його в лікарню, де йому надали першу медичну допомогу та госпіталізували. На лікуванні він перебував в травматологічному відділенні з приводу черепно-мозкової травми. Просив покарання обвинуваченому призначити відповідно до закону. В судовому засіданні 25 червня 2021 року ОСОБА_5 заявив, що обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, претензій до обвинуваченого не має, про що надав письмову заяву.

З досліджених доказів, що надані прокурором під час судового провадження, вбачається, що відповідно до довідки-характеристики від 18.03.2021 року за №562, виданої виконавчим комітетом Калинівської міської ради, ОСОБА_3 характеризується негативно.

Згідно з консультативним висновком спеціаліста КП «Калинівська ЦРЛ» Калинівської міської ради Вінницької області від 18.03.2021 ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КП «Калинівська ЦРЛ» Калинівської міської ради Вінницької області від 18.03.2021 ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря нарколога з 01.02.2021 з діагнозом F.10.262.

Згідно з висновком №27 від 08.04.2021 КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» ОСОБА_3 виявляє ознаки хронічного алкоголізму ІІ ступеню. Виявляє ознаки наркоманії внаслідок поєднаного вживання опіоїдів та амфетаміну. Синдром залежності ІІ ступеню.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №25/35 від 17.03.2021 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: «Відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, відкритий перелом тім`яної кістки, забійна рана тім`яної ділянки голови. Вищевказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент спричинення, тому належать до тяжких тілесних ушкоджень (п.2.1.3 «а», «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995), виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи 17.03.2021).

Згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.03.2021 року встановлено, що виявлене під час затримання ОСОБА_3 портмоне, коричневого кольору із шкірозамінника, в середині якого знаходяться картки та грошові кошти в сумі 15 гривень, що упаковане до спеціального пакету НПУ № SUD 2103958 та передане до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.03.2021 року встановлено, що вилучений під час проведення огляду місця події металевий переносний рекламний щит із написом «Моbikor» переданий до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.03.2021 року встановлено, що вилучена під час проведення огляду місця події речовина бурого кольору, що упакована до спеціального паперового пакету Національної поліції України Головного слідчого управління та передана до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з постановою про визнання речових доказів від 18.03.2021 року CD-R диск з відеофайлами, який було вилучено та поміщено до паперового конверту білого кольору та поміщено до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з розрахунком КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради фактичні витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину за період з 17.03.2021 по 22.03.2021 склали 4741, 30 грн.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого, щодо процесуальних витрат у справі та речових доказів, щодо ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши визначений судом обсяг доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень доказана і його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому, кваліфікуючи дії ОСОБА_3 за сукупністю злочинів суд враховує роз`яснення дані в постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі постанова Пленуму №10 від 22.12.2006 р.) та правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 21 травня 2020 року у справі №711/8218/18.

Так, у п. 13 постанови Пленуму №10 від 22.12.2006 р. останній роз`яснив, що при вирішенні питання про кваліфікацію дій винних осіб, які під час грубого порушення громадського порядку з мотиву явної неповаги до суспільства вчинили й інші злочини, передбачені різними статтями Особливої частини КК, судам належить виходити з положень ст. 33 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання судом враховуються роз`яснення, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, а саме, згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України є кримінальним проступком, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив нові умисні кримінальні правопорушення в період іспитового строку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, належних висновків для себе не зробив та свідомо продовжив злочинну діяльність - знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, зокрема проти громадського порядку та моральності, а також проти життя та здоров`я особи, негативно характеризується за місцем проживання, ставлення до вчиненого, поведінку у ході судового провадження, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого ОСОБА_5 щодо міри покарання, а також твердження останнього про те, що обвинувачений відшкодував заподіяну ним шкоду, і вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2021, який набрав законної сили 13.04.2021, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст.ст. 70, 75 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення із звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 2 роки.

Нові злочини вчинено ОСОБА_3 після постановлення попереднього вироку протягом іспитового строку, а тому з огляду на положення ч. 3 ст. 78 КК остаточне покарання йому має визначатись за правилами, передбаченими ст. 71 КК за сукупністю вироків (правова позиція об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформульована у постанові від 08 лютого 2021 року справа №390/235/19), приєднавши частково до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно наданих прокурором суду процесуальних документів встановлено, що відповідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України було затримано 17.03.2021 року о 20 год 30 хв.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.05.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з терміном дії до 10 липня 2021 року включно.

Таким чином, відповідно до положень частини 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 підлягає зарахуванню у строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з часу фактичного затримання, тобто 17.03.2021 року з розрахунку день за день.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 КК України примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

За змістом кримінального закону алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, а є соціально небезпечними захворюваннями.

Враховуючи викладене, а також відсутність даних про наявність у ОСОБА_3 хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, суд не вправі застосувати до обвинуваченого ст. 96 КК України й призначити йому примусове лікування від хронічного алкоголізму чи наркоманії.

Вирішуючи заявлений прокурором цивільний позов інтересах держави в особі Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради про стягнення витрат на лікування потерпілої особи від злочину, суд виходить з наступного.

Відповідно до закону цивільний позов у кримінальному провадженні в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках встановлених законом (п.12 ч. 2 ст. 36, ч. 3 ст. 128 КПК України).

Згідно з п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора..

Згідно з довідкою КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради від 20.05.2021 №02-06-517, потерпілий ОСОБА_5 в період з 17.03.2021 по 22.03.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з травматологічними ліжками. Вартість 1 ліжко/дня становить 948,26 грн. За 5 ліжко/днів вартість склала 4741,30 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов прокурора визнав повністю, згоден відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого у визначеному в позові розмірі.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень п. 3-6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року N 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов`язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Оскільки стороною обвинувачення доведений факт заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень з приводу яких він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні КП «Калинівська ЦРЛ», протиправність дій заподіювача (обвинуваченого) і його вину, причинний зв`язок між протиправними діями обвинуваченого і негативними наслідками в зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілого, а тому позов підлягає задоволенню у зазначеному прокурором розмірі.

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177, 194 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду в зв`язку з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги дані, що свідчать про те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний тяжкий злочин в період іспитового строку, суд приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді утримання під вартою.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року на металевий переносний рекламний щит із підписом «Mobicor», який було вилучено під час огляду місця події 18.03.2021 та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року на тимчасово вилучене майно, добровільно видане громадянкою ОСОБА_10 , а саме CD-R диск з відеофайлами з камер відеоспостереження встановлені на ПрАТ «ВОПАС 10599» Калинівська АС за 17.03.2021 скасувати.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання:

за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі частини 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 17 березня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обраховувати з дня затримання, тобто з 17 березня 2021 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 залишити без змін - утримання під вартою.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Калинівська центральна лікарня» Калинівської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по адреса: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» (р/р UA0029119 в Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 01982554) витрати понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину у сумі 4741,30 гривні (чотири тисячі сімсот сорок одну гривню 30 копійок).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року на металевий переносний рекламний щит із підписом «Mobicor», який було вилучено під час огляду місця події 18.03.2021 та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року на тимчасово вилучене майно, добровільно видане громадянкою ОСОБА_10 , а саме CD-R диск з відеофайлами з камер відеоспостереження встановлені на ПрАТ «ВОПАС 10599» Калинівська АС за 17.03.2021 скасувати.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- CD-R диск з відеофайлами, який було вилучено та поміщено до паперового конверту білого кольору та поміщено до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області залишити в матеріалах кримінального провадження;

- портмоне, коричневого кольору із шкірозамінника, що виявлене під час затримання ОСОБА_3 , в середині якого знаходяться картки та грошові кошти в сумі 15 гривень, що упаковане до спеціального пакету НПУ № SUD 2103958 та передане до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику майна.

- металевий переносний рекламний щит з написом «Моbikor», вилучений під час проведення огляду місця події, переданий до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику майна.

- речовину бурого кольору, що вилучена під час проведення огляду місця події, що упакована до спеціального паперового пакету Національної поліції України Головного слідчого управління та передана до камери зберігання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку, шляхом подання апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1