Провадження 1-в/193/187/21
У Х В А Л А
іменем України

26 липня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
06 липня 2021 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від подальшогго відбування покарання умовно-достроково, в обгрунтування якого вказав, що він стягнень не має, має неповнолітню доньку та матір, яка є пенсіонеркою та має інвалідність, які на нього чекають та потребують його підтримки.
Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав і просив задовольнити, зазначив, що перебуваючи у місцях позбавлення волі він належні позитивні висновки для себе зробив зробив, переконаний, що повністю виправився.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, пояснивши, що останній не довів свого виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 02.12.2020 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, 70 КК України до 2 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 23.01.2020 кінець строку: 23.01.2022.
Станом на 26.07.2021 засуджений фактично відбув визначені п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України 1/2 призначеного судом строку покарання (1 рік).
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок чи нетяжкий злочин.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 24.01.2020. Під час утримання в ДУ «Криворізькій установі виконання покарань (№ 3)», характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 17.02.2021 міру кримінального покарання відбуває у Софіївській ВК-45. За час відбування покарання заохочень та стягнень не має, характеризується посередньо, вимог режиму відбування покарання не порушує. Працездатний, працює прибиральником у промисловій зоні на добровільних засадах, безоплатно. У стосунках з персоналом установи виконання покарань не завжди щирий, інколи допускає випадки нетактовної поведінки. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, проте до їх виконання ставиться формально. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, реагує на них також формально. Зарахований до програми дифереційованого виховного впливу «Правова просвіта». Належну соціально корисну активність не виявляє. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.
27.05.2021 на засіданні комісії при ДУ «Софіївська виправна колонія № 45» прийнято рішення щодо відсутності доцільності умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Досліджуючи матеріали особової справи засудженого, встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово (10 разів) був засуджений за вчинення злочинів здебільшого проти влансності, в тому числі і за тяжкі злочини. Відбував покарання у виді позбавлення волі та двічі до нього раніше вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення, зокрема: 17.04.2007 на невідбутий строк 1 рік, 6 місяців і 3 дні, а 28.07.2017 на невідбутий строк 20 днів.
За вироком суду від 02.12.2020 за яким засуджений відбуває покарання, задоволені цивільні позови на відшкодування збитків завданих злочином, на загальну суму 23 042,60 грн., які ОСОБА_5 до цього часу потерпілим не відшкодував
Вказані обставини, а також характеризуючі засудженого матеріали не свідчать про його зразкову поведінку, навпаки, останній подекуди допускає випадки нетактовної поведінки з персоналом Софіївкської ВК-45, не сприймає належним чином застосовані до нього заходи виховного характеру, а до праці ставиться лише формально, через що за час відбування покарання ОСОБА_5 не має жодного заохочення.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави, які б вказували на сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_5 і те, що ставленням до праці він довів своє виправлення, тому на час розгляду його відповідного клопотання не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ч. 2 ст. 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор може подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений може оскаржити дану ухвалу у той же строк і порядок, але з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1