Справа № 749/41/21
Номер провадження 1-кп/749/25/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2021 року м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000246 внесеного в ЄРДР 28.08.2020 року, який надійшов до суду від прокурора у кримінальному провадженні, прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лук`янівка, Таращанського району Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_7 обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11
потерпілої ОСОБА_12

представника потерпілої ОСОБА_13
потерпілого ОСОБА_14

В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доведеним, що 24.08.2020, у ранковий час, між ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_15 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Знаходячись за вказаною адресою, 24.08.2020 приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_4 у ході сварки, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_15 та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано, взяла до рук обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі ТОЗ-63 № НОМЕР_1 , який знаходився у вітальні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснила з нього два постріли в ділянку спини і голови ОСОБА_15 .
Унаслідок умисних насильницьких дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_15 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних поранень голови з розтрощенням черепу та грубим руйнуванням речовини головного мозку та спини з розтрощенням остистого відростка та арки третього грудного хребця, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_15 помер на місці події.
Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у результаті розтрощення черепу з грубим руйнуванням речовини головного мозку внаслідок вогнепального поранення голови.
Відповідальність за злочин, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачена, передбачена ч. 1 ст. 115 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України визнала в повному обсязі підтвердила обставини вчинення злочину викладеного в обвинувальному акті. Використала своє право, передбачене ст..63 Конституції України, не свідчити проти себе та пояснила про обставини сімейного життя. Обвинувачена з ОСОБА_15 прожили 27 років, мають двох синів. З другого року подружнього життя чоловік почав застосовувати до неї фізичне та психологічне насильство при цьому часто погрожував ножем або рушницею. Постійно принижував та ображав, наносив побої і це часто відбувалося в присутності синів. Син ОСОБА_16 , будучи ще дитиною, часто просив батька не бити її та казав, що залишиться з батьком аби тільки той не бив обвинувачену. Був випадок, коли ОСОБА_16 ще навчався у 7 класі, чоловік накинувся на неї з ножем, син вискочив сонний і завадив її вбити. Він так і сказав, що життям завдячуй сину, як би не син вона лежала б мертва. Якось повертаючись з чоловіком з ОСОБА_17 останній по дорозі приставив до живота ножа і сказав, що вб`є. Вона так злякалась, що втратила свідомість і випала з автомобіля. Отямилась тільки, як він затягував її до автомобіля. 30.06.2020 року чоловік намагався її задушити. Вона про цей випадок розповіла сину і невістці, а коли обвинувачена приїхала з чоловіком до сина, то він бачив синці на шиї. Сестри, батько чоловіка, який вже помер, знали і бачили, що чоловік її б`є, але підтримки з боку сестер не находила. Бо рідня чоловіка не хотіла бачити її невісткою. До правоохоронних органів вона не зверталась, бо це не мало б результату. Чоловік був депутатом забезпечений та відомою у районі людиною. Про таку складну сімейну ситуацію вона нікому не розповідала та вона і не мала в селі друзів. Якщо обвинуваченій потрібно було кудись поїхати, то чоловік відвозив і забирав її. Спочатку вона не могла розлучитися з чоловіком, бо останній шантажував дітьми, погрожував, що забере. В подальшому погрожував вбити, якщо вона подасть на розлучення. Атмосфера насилля накопичувалась роками. 24.08.2020 року вранці ОСОБА_15 побив її кулаками, а коли вона впала, то продовжив ногами. Її нервова система вже не могла витримати, вона не пам`ятає як схопила рушницю і вистрелила в чоловіка. Схаменулась як побачила калюжу крові, та він осувався по стіні. Дуже шкодує з приводу вчиненого злочину, з осудом ставиться до вчиненого і буде нести відповідальність за законом. Цивільний позов потерпілих визнає тільки в частині витрат на поховання.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та їхні представники пояснили, що 27.08.2020 року ближче до обіду зателефонував племінник, який мешкає у Чернігові ОСОБА_14 та повідомив про зникнення батька ОСОБА_15 , який ніби-то посварилися з обвинуваченою ОСОБА_18 і вночі з 25 на 26 серпня 2020 року кудись поїхав. В поліцію вони ще не зверталися бо не пройшло трьох діб. Таке пояснення племінника викликало обурення, оскільки зникнення батько мало б спонукати до негайних дій та звернення до правоохоронних органів. Їхній брат був відомою успішною у районі людиною, матеріально забезпечений, гарний сім`янин і батько. Він дав гарну освіту дітям, побудував у Чернігові стоматологічний кабінет, кожному з синів побудував житло в Чернігові. Мав багато нерухомості у Сновську, Чернігові та Києві. Був керівником приватного підприємства у Сновську. Діти були під негативним впливом обвинуваченої, нічого не досягли в житті, жили за рахунок батька, не хотіли набувати навиків отриманої професії стоматолога. Ігнорували поради батька і з цього приводу виникали в сім`ї конфлікти. Потерпілі самостійно приймали міри до встановлення місця знаходження брата. Зверталися до відділу кіберзлочинності, організовували пошуки брата. Невістка ОСОБА_4 з племінниками знаючи, що його нема в живих, разом з односельцями приймали участь у його пошуках. При цьому, ОСОБА_4 цинічно посміхалась, перешіптувались з синами. В с.Камку Сновського району на батьківщину, де залишилися проживати в хаті брат з обвинуваченою, приїжджали працівники поліції з обшуком, але слідів злочину не виявили. 31.08.2020 року потерпілі знову звернулися до поліції м.Сновська та повідомили, що у них передчуття біди, оскільки знаючи дисциплінованість брата, останній не міг залишити місце проживання та не виходити на зв`язок. Поки вони чекали у райвідділі, працівники поліції привезли племінника ОСОБА_19 та обвинувачену та повідомили потерпілих, що відносно ОСОБА_20 було вчинене вбивство. В поліції повідомили, що вбивство скоїв ОСОБА_16 , але мати взяла на себе відповідальність, бо не треба ламати молоде життя. Неякісно проведено досудове розслідування, оскільки ще потрібно розібратись хто саме вбив брата потерпілих, обвинувачена чи її сини. Злочинними діями ОСОБА_4 заподіяно матеріальної та моральної шкоди, ними заявлено цивільні позови який вони підтримують у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_14 використав своє Конституційне право не свідчити про обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою - його матір`ю. Пояснив, що тільки їм з братом достеменно відомо про обставини складного сімейного життя. З самого дитинства вони з братом жили в постійному страху, бачили, як батько знущався над матір`ю, постійно бив її, ображав, неодноразово погрожував сокирою та ножем. Якось взимку він голою вигнав її на вулицю і приставивши обріз до неї хотів застрелити. У батька були коханки і він про це відкрито говорив матері. Неодноразово погрожував вбити матір або замовити її вбивство, бо грошей у нього хватить. Мати потребувала операції на серці, але батько сказав, що лікувати її невигідно, що краще буде як вона помре. За два місяці до трагедії батько з матір`ю приїжджали до потерпілого. Він бачив у матері синці на шиї від удушення та сліди побоїв на спині. Мати двічі хотіла залишити батька та виїхати, але він двічі, припиняв її наміри про припинення сімейних стосунків. Кожен раз наздоганяв маршрутку та витягував її звідти і віз додому. Батько був добре забезпечений і відомою у районі людиною, тому звертатись матері до поліції було б тільки гірше для неї. Ніхто ніяких мір би не прийняв, а мати постраждала б. Рідні сестри батька, які є потерпілими, нічого не знають про обставини сімейного життя, бо приїжджали дуже рідко, а коли приїжджали, то ставились до неї, як і батько «гнобили» матір. За характером мати добра і сором`язлива. Мати скоїла тяжкий злочин, але з урахуванням всіх обставин просить обрати саму мінімальну міру покарання.

Свідок ОСОБА_21 , використав своє Конституційне право не свідчити про обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою та пояснив, що вони з братом з дитинства жили в постійному страху. Вони бачили, як батько систематично застосовував фізичне насильство відносно матері. Він її бив, ображав, принижував та не рахувався с думкою матері. Неодноразово застосовував ніж, взимку виганяв на вулицю та неодноразово хотів застрелити з обрізу, погрожував замовним вбивством матері. Він в обличчя розказував матері про зв`язки з коханками. Мати хотіла розлучитися, але батько не хотів розлучення. Мати декілька разів залишала батька та намагалась виїхати, але батько наздоганяв автобус та витягував її з транспорту і віз додому. Мати потребувала лікування, але батько не давав їй грошей на лікування, казав, що так вона швидше помре. За характером мати є спокійна і скромна.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, надані наступні докази:
витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що кримінальне провадження № 0000246 за ч.1 ст.115 КК України було зареєстроване 28.08.2020 о 10:12:56 год за заявою обвинуваченої ОСОБА_4 з приводу вбивства її чоловіка ОСОБА_15 (а.с.1 т.2);
протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 27.08.2020 року про факт зникнення чоловіка ОСОБА_15 з 25.08.2020 року (а.с.22 т.2);
протокол огляду місця події від 27.08.2020 року домогосподарства в АДРЕСА_1 за участі власника ОСОБА_4 та її письмової згоди, з фото таблицею до протоколу ОМП з якого вбачається, що при огляді домогосподарства працівниками поліції не було виявлено слідів боротьби, слідів бурого кольору та біологічних слідів (а.с.23-24, 25-34 т.2 );
протокол огляду місця події від 29.08.2020 року який підкріплений відеозаписом процесуальної дії і був предметом перегляду в судовому засіданні, з якого вбачається що на ділянці місцевості в Чернігівській області Сновський район неподалік с.Хотуничі (за селом) в лісовому масиві з виявленим автомобілем Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_2 , чорного кольору з виявленими в автомобілі речами, які опечатано скріплено підписами понятих та передані на зберігання до Сновського ВП ГУНП в Чернігівській області та фото таблицею до протоколу ОМП від 29.08.2020 року (а.с.38-40 т.2 );
постанова про визнання речовими докази від 29.08.2020 року з якої вбачається, що речі які були вилучені з автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано речовими доказами (а.с.41-42 т.2).
протокол огляду грошей від 11.11.2020 року та фото таблиця грошових купюр до протоколу з яких вбачається, що гроші були вилучені за результатами ОМП з автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальною сумою 9062 грн. (а.с.53-74 т.2);

квитанції від 19.11.2020 року про отримання на зберігання до УФЗБО ГУНП в Чернігівській області автомобіля Mitsubishi та грошей в сумі 9062 грн. (а.с.76 т.2);
протокол огляду документів від 20.11.2020 року, які були вилучені з ОМП автомобіля Mitsubishi та спец пакет до нього (а.с.77,78 т.2);

протокол обшуку від 31.08.2020 року проведений, на підставі ухвали слідчого судді Щорського районного суду від 31.08.2020 року, в період часу з 19-04 год до 13-54 год 01.09.2020 року за місцем проживання ОСОБА_4 та за її участю. В ході якого ОСОБА_4 запропоновано видати зазначене в ухвалі суду тіло померлого, знаряддя вчинення злочину. В ході обшуку виявлено предмет схожий на обріз від мисливської рушниці, три гільзи 16 калібру від мисливських патронів та один мисливський патрон 16 калібру, всі вилучені предмети вилучені та упаковані до паперових коробок, а у приміщенні гаража на дні оглядової ями виявлено труп чоловіка. З протоколу обшуку вбачається, що відеозапис зупинявся і відновлювався (а.с.84-90 т.2);
протокол огляду предметів від 05.09.2020 року в приміщенні кабінету Сновського ВП ГУНП в Чернігівській області з якого вбачається, що оглянуто дві лопати з бирками з пояснюючим написом та підписами учасників обшуку, металеве корито з биркою з пояснюючим написом та підписами учасників обшуку, полімерне відро чорного кольору з биркою з пояснюючим написом та підписами учасників обшуку та фотоілюстрованою таблицею до протоколу огляду місця події від 05.09.2020 (а.с.91, 92 т.2);
протокол огляду трупа від 01.09.2020 року у приміщенні моргу Сновської ЦРЛ і фотоілюстрована таблиця до нього (а.с.93-98 т.2) та постанова про визнання речовими доказами від 01.09.2020 року металевих предметів схожих на частини дроби до мисливських патронів, вилучених з трупа померлого ОСОБА_15 (а.с.99,100 т.2).
протокол проведення слідчого експерименту від 01.09.2020 в період часу з 14-10 год до 15-15 год, який супроводжувався відеозаписом процесуальної дії, який був переглянутий в судовому засіданні та в ході якого ОСОБА_4 надала в усній формі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та показала механізм вчинення злочину (а.с. 107-111 т.2);
висновок експерта №74 від 07.09.2020 року з якого вбачається, що у ОСОБА_4 виявлені садна правого ліктя, синці правого плеча і лівого стегна, утворені дією твердих предметів за механізмами ударів та тертя, утворені дією твердих тупих предметів, до категорії яких відноситься відповідні ділянки ніг, кулаки та інші предмети, у кількості не менше двох ударів та не менше одного тертя та відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Не протирічить можливості утворення у час та за обставин викладених у описовій частині постанови 24.08.2020 (а.с.112-114 т.2);
висновок судово-психіатричної експертизи №513 проведений 08.10.2020 року КНП «ЧОПНЛ» ЧОР судово-психіатричним підрозділом м.Чернігова з якого вбачається, що ОСОБА_4 на теперішній час за своїм психічним станом може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. На теперішній час не виявлено ознак психічного захворювання і примусові заходи медичного характеру не показані (а.с.116-119 т.2).
висновок судово-психіатричної експертизи №514 проведений 08.10.2020 року КНП «ЧОПНЛ» ЧОР судово-психіатричним підрозділом м.Чернігова з якого вбачається, що ОСОБА_4 на теперішній час не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності (а.с.120-122 т.2);
протокол проведення слідчого експерименту від 01.09.2020 в період часу з 15-37 год до 16-53 год, який супроводжувався відеозаписом процесуальної дії за участю свідка ОСОБА_21 , який був переглянутий в судовому засіданні та в ході якого ОСОБА_21 показав, що 24.08.2020 року о 12 год приїхав до матері в с.Камка від якої дізнався, що вона застрелила батька та на прохання якої автомобіль відігнав в бік м.Городні в район колишнього цегляного заводу. Автомобіль замкнув ключі від автомобіля викинув, а телефон сховав у хащах, але не міг вказати місце схову (а.с. 163-166 т.2 );
висновок експерта №103 від 01.09.2020 року проведений лікарем судово-медичним експертом Менського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи з якого вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у результаті розтрощення черепу з грубим руйнуванням речовини головного мозку внаслідок вогнепального поранення голови (а.с.167-173 т.2);
висновок експерта Чернігівського НДЕКЦ від 05.10.2020 року №1132 на виконання постанови слідчого про призначення комплексної судової дактилоскопічної експертизи та експертизи зброї з ілюстративною таблицею з яких вбачається, що на обрізі рушниці виявлено сліди пальця руки розміром 20х14 і окремі папа лірні лінії, які не утворюють слідів папілярних узорів рук та які не придатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила (а.с.175-185 т.2);
висновок експерта Чернігівського НДЕКЦ від 13.10.2020 року №1131 на виконання постанови слідчого про призначення комплексної судової дактилоскопічної експертизи та експертизи зброї з якого вбачається, що предмет наданий на дослідження є обрізом, виготовлений саморобним способом з двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, моделі ТОЗ-63 № НОМЕР_1 , шляхом укорочення стволів до залишкової довжини 282 мм. та відпилювання приклада до шийки ложі. Предмет наданий на дослідження, володіє конструктивними ознаками вогнепальної зброї (с.187-192 т.2);
висновок експерта Чернігівського НДЕКЦ від 12.11.2020 року №1134 на виконання постанови слідчого про призначення експертизи зброї з якого вбачається, що наданий на дослідження обріз з двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, моделі ТОЗ-63 № НОМЕР_1 є вогнепальною зброєю, придатний до проведення пострілів. Вказаний обрізом, виготовлений саморобним способом з вказаної рушниці шляхом укорочення стволів до залишкової довжини 282 мм. При синхронному натисканні на спускові гачки постріл відбувається тільки з лівого стволу (а.с.194-199 т.2);
висновок експерта №664 на виконання постанови слідчого про призначення судово-імунологічної експертизи з якого вбачається, що в крові трупа ОСОБА_15 в плямі на марлі, виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0, ізогемагглютиніни не виявлено. В зіскобах (об.№1,2) та на фрагменті кахлю (об.№4) вилучених в ході обшуку знайдено кров людини, групова належність якої не встановлена. У змиві (об.№3) та на фрагменті футболці (об.5,6) вилучених в ході обшуку, кров не виявлено ( а.с.201-203 т.2);
висновок експерта Чернігівського НДЕКЦ від 19.11.2020 року №1419 на виконання постанови слідчого про призначення судової трасо логічної експертиз, та ілюстрована фото таблиця до нього з яких вбачається, що на поверхні чохла від керма автомобіля Mitsubishi виявлені окремі папілярні лінії, які не утворюють слідів папілярних узорів рук, а на поверхні кузова автомобіля вилучені п`ять слідів пальців рук, які не придатні для ідентифікації за ними особи та два сліди пальців рук придатні для ідентифікації особи що їх залишила, проте останні не залишені ОСОБА_4 та ОСОБА_21 (а.с.205-216);
висновок експерта Чернігівського НДЕКЦ від 24.12.2020 року №1444 на виконання постанови слідчого про призначення судової експертизи зброї, з якого видно, що один патрон, наданий на дослідження, є патроном 16 калібру до гладкоствольної мисливської рушниці. Патрон має конструктивні ознаки боєприпасу. Дві гільзи довжиною 69 мм та 69,6 мм з трьох, що надані на дослідження, стріляні з правого стволу обріза двоствольної гладко ствольної мисливської рушниці рушниці 16 калібру, моделі ТОЗ-63 № НОМЕР_1 , а одна гільза довжиною 66,8 мм. стріляна з лівого стволу вказаного обріза. Сорок металевих предметів з сорока чотирьох наданих на дослідження, є шротом, а 4 металеві предмети є картеччю. Кількість пострілів здійснених з двоствольної гладко ствольної мисливської рушниці рушниці 16 калібру, моделі ТОЗ-63 № НОМЕР_1 не представляється можливим (а.с.217-228);
постанову слідчого від 05.01.2021 року, якою визнано речовими докази, які були вилучені: 27.08.2020 року в ході проведення огляду місця події, що мав місце за адресою: АДРЕСА_1 ; 29.08.2020 в ході проведення огляду місця події, а саме автомобіля «Mitsubisi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_3 , що мав місце в лісовому масиві неподалік с. Хотуничі, Сновського р-ну, Чернігівської обл.; 29.08.2020 у свідка ОСОБА_21 ; 31.08.2020 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; 01.09.2020 в ході розтину трупа потерпілого ОСОБА_15 ; 01.09.2020 за участю підозрюваної ОСОБА_4 відеозапис слідчого експерименту; 01.09.2020 у підозрюваної ОСОБА_4 відібрані біологічні зразки; 01.09.2020 за участю свідка ОСОБА_21 відеозапис слідчого експерименту; 12.11.2020 у свідка ОСОБА_21 відібрані біологічні зразки; 09.12.2020 під час тимчасового доступу до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю (а.с.229,230 т.2).
опрацьована інформація про з`єднання абонента НОМЕР_4 , абонента НОМЕР_5 , якою встановлено адреси базових станцій на яких абонентські номери найчастіше реєструвалися (а.с.235-251 т.2).
Під час дослідження письмових доказів та перегляду слідчої дії-обшуку житла захисниками заявлено клопотання про визнання недопустимим доказу протоколу слідчої дії обшуку з тих підстав, що 31.08. 2021 року о 19-04 год. обвинувачена була фактично затриманою органом досудового розслідування в порядку ст.. 208 КПК України, оскільки її постійно на власному подвір`ї супроводжував оперуповноважений обмеживши її вільне пересування тримаючи її за руку. Залишити місце проведення слідчої дії ОСОБА_4 не могла. Будучи затриманою їй не були роз`яснені процесуальні права передбачені ст.18,42 КПК України та ст..63 Конституції України. Обвинувачена розповідала про фактичні обставини вбивства, а слідчий постійно ставив питання, уточнював деталі злочину. І лише після спливу двох годин проведення обшуку, коли підозрювана показала місце схову знаряддя вчинення злочину, слідчий зупинив проведення обшуку та роз`яснив підозрюваній її процесуальні права. Проте протокол затримання ОСОБА_4 склався лише 01.09.2020 року о 19-15 год. Під час проведення слідчої дії-обшуку житла було порушено принцип безперервності. Так, відеозапис двічі зупинявся, що є порушенням норм КПК України. Фактично працівниками поліції було проведено не обшук, а слідчий експеримент. Просять визнати вказаний доказ недопустимим в силу ст..87 КПК України оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор заперечував визнати недопустимим обшук в силу того, що обвинувачена на час обшуку ще не перебувала в статусі підозрюваної особи, тому процесуальні права не були роз`яснені. Дійсно, під час проведення обшуку двічі зупинялась відео фіксація моменту демонтування бетону працівниками поліції в цілях збереження потужності технічного засобу фіксації. При цьому весь час були присутні поняті.
Суд вважає, що клопотання про недопустимість доказів не обґрунтоване зі слідующих підстав.
Відповідно до вимог статті 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно приписів статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених Кримінальним Процесуальним Кодексом України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
З ухвали Щорського районного суду від 31.08.2020 року у справі 749/729/20 про надання дозволу на проведення обшуку є посилання на обставини здобуті в ході досудового розслідування, зокрема допиту сина загиблого ОСОБА_14 31.08.2020 року та встановлено, що його мати ОСОБА_4 розповіла, що застрелила батька (а.с.82-83 т.2). Дані покази підтверджені потерпілими особами ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які пояснили, що 31.08.2020 року у відділі поліції їм повідомили, що вбивство щодо їхнього брата вчинене ОСОБА_4 . Таким чином органу досудового розслідування була відома підозрювана особа. Переглядаючи відеозапис слідчої дії обшуку у домогосподарстві суд звернув увагу, що ОСОБА_4 доставлена була до місця вчинення процесуальної дії у супроводі працівника поліції, який обмежував її Конституційне право на вільне пересування. Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 вже була затриманою особою 31.08.2020 року ще до проведення обшуку, разом з тим протокол затримання не було оформлено в порядку ст. 208 КПК України та не було своєчасно залучено захисника затриманій особі, який повинен був також приймати участь у всіх слідчих діях разом із затриманою особою, оскільки ч. 1 ст.115 КК України передбачає обов`язкову участь захисника з моменту набуття особою статусу підозрюваного та не роз`яснені її права, передбачені ст. 18, 42 КПК України та ст. 63 Конституції України, що є порушенням прав обвинуваченої на захист та підставою для визнання доказу недопустимим. Лише після того як ОСОБА_4 вказала на місце зберігання знаряддя вчинення злочину та дала зізнавальні показання слідчим було зупинено проведення обшуку, роз`яснено права обвинуваченій та забезпечено її право на захисника. Отже, доказ отриманий під час досудового розслідування з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманого доказу недопустимим.
Проте, незаконність затримання особи впливає на допустимість доказів, отриманих саме внаслідок та під час такого незаконного затримання (наприклад, обшук особи, вилучення у неї певних речей), та на допустимість похідних від них доказів. А допустимість доказів, отриманих незалежно від затримання особи внаслідок проведення інших певних слідчих (розшукових) та/або процесуальних дій зі спливом певного проміжку часу після затримання особи не може ставитись в залежність від законності затримання цієї особи. Тобто допустимість доказу, який був би отриманий незалежно від затримання особи, не може залежати від законності її затримання.
З ухвали слідчого судді Щорського районного суду від 31.08.2020 року вбачається, що з протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , якого попередженого про кримінальну відповідальність, слідчим суддею достеменно встановлено, що відшукувані речі та особа, якій кримінальним правопорушенням, ймовірно, завдана шкода, знаходяться в межах території, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаної ухвали вбачається, також, що 31.08.2020 р. в ході допиту сина зниклого ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній повідомив, що його мати, ОСОБА_4 , розповіла йому, що застрелила батька з рушниці, а тіло батька знаходиться в ямці гаражу за місцем їхнього проживання в с. Камка та чимось присипане. Брат розповів, що телефон батька та рушницю вони з матір`ю закопали, але де саме не казали, а автомобіль батька він відігнав кудись, але не сказав куди.
Відтак, отримання інформації органом досудового розслідування про місце знаходження трупу та зброї, не перебувало в причинно-наслідковому зв`язку з порушеними правами обвинуваченої, оскільки така інформація була отримана з іншого джерела, а навіть своєчасне роз`яснення обвинуваченій її процесуальних прав не могло вплинути на відшукання трупу ОСОБА_15 та інших речей які вилучені під час обшуку, враховуючи доктрину «неминучого виявлення» та доктрину «незалежного джерела».
Практика ЄСПЛ свідчить про можливість застосування певних винятків із доктрини «неминучого виявлення» та доктрини «незалежного джерела» доказів вчинення злочинного діяння (рішення у справі «Свєтіна проти Словенії» (Svetina v. Slovenia)), висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 1-27/10, провадження № 13-22 зво 20 від 09.09.2020 року.
Щодо посилання сторони захисту на порушення принципу безперервності відеофіксації обшуку, суд зазначає, що вказані доводи є необґрунтованими, оскільки безперервність, про яку вказує захисник, повинна забезпечуватись у випадку відсутності двох незаінтересованих осіб (понятих), тоді як при обшуку вказане було дотримано, що узгоджується з положенням ч.7 ст. 223 та ч.10 ст. 236 КПК України.
З приводу визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 01.09.2020 року, суд зазначає наступне.
У судовому засіданні сторона захисту наголошувала на тому, що такої слідчої дії, як слідчий експеримент фактично не було проведено. Ця слідча дія була підмінена показами обвинуваченої. Слідчий запропонував надати покази ОСОБА_4 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст..240 КПК України слідчий експеримент так і показання обвинуваченої є окремими процесуальними джерелами доказів. Метою ж проведення слідчого експерименту є перевірка показання отриманих в результаті допиту особи та полягає у відтворенні дій, які полягають у вимірюванні фотографуванні, відтворенні обстановки, тощо. На протязі години проведення слідчого експерименту, окрім показів обвинуваченої на відео нічого не було зафіксовано. Тому відповідно до вимог ст..95 КПК України на думку сторони захисту, суд не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатись на них. Порушення Конституційних прав при проведенні процесуальних дій які тривали безперервно 20 годин. Звертають увагу на порушення норм КПК України відповідно до норм якого після проведення процесуальних дій працівники поліції зобов`язані негайно залишити місце проведення слідчої дії. У протоколі не зазначена підстава проведення експерименту, таким чином слідчий експеримент нівельований напередодні обшуком і проведений лише з метою закріпити показання ОСОБА_22 , які були отримані у відсутності захисника. Те що під час експерименту все було сказано під час обшуку. Просять визнати слідчий експеримент недопустимим доказом. При цьому свої аргументи обґрунтовують постановою ВС №740/3597/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст.84та п. 3 ч. 2 ст.99 КПК є документом.
Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.
Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК законодавець використовує для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.
Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.
Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23,84,95,99,103-105,240 КПК України, слід відзначити, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.
Приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Тобто показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.
Належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст.95КПК лише такий слідчий експеримент, проведення якого здійснювалось у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчувало виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення. (Правовий висновок, висловлений в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14.09.2020 справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19)
Судом встановлено, що під час слідчого експерименту, проведеного з обвинуваченою, остання продемонструвала (фізично відтворила) яким чином здійснила постріли, а за допомогою подушки відтворила місце знаходження трупу, водила по кімнатах та показувала де та які речі брала, демонструвала яким чином вона здійснила приховання трупу. Фактично механізм заподіяння пострілів ОСОБА_15 відповідає продемонстрованому під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченою.
З відеозапису проведеного слідчого експерименту видно, що обвинувачена у присутності захисника, понятих, самостійно відтворює обставини вчиненого злочину. Тиску з боку працівників поліції на учасників слідчої дії не було. Свої пояснення обвинувачена надає ініціативно, детально, демонструючи механізм та локалізацію пострілів по потерпілому. Жодних заяв про можливий тиск з боку працівників поліції від обвинуваченої та її захисника не надходило.
З урахуванням викладеного, того, що слідчий експеримент був проведений у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, суд з урахуванням вищенаведеного правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (п. 36 вироку), вважає, що слідчий експеримент не слід розцінювати як допит, а тому не вважає його недопустимим як доказ з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.
Аналізуючи в сукупності показання обвинуваченої потерпілих, свідків, досліджені у судовому засіданні долучені до матеріалів кримінального провадження письмові документи та аудіо-відеозаписи, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині - ОСОБА_15 .
Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд в порядку ст. 66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №502/816/17 та від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17. Потерпілі та їхні представники посилаються на те, що в поведінці обвинуваченої не вбачається каяття. Але суд зауважує, що хоча ОСОБА_22 спочатку і приховала вчинення злочину, але потім сама ж сприяла розкриттю злочину. З дій обвинуваченої було встановлено час, місце вчинення злочину, обставини вчинення злочину, при цьому обвинувачена ініціативно, детально, демонструвала механізм та локалізацію пострілів, місце знаходження тіла загиблого та знаряддя вчинення злочину, надала дозвіл на проведення слідчого експерименту (а.с.106 т.2), що свідчить про те, що все таки вона своїми активними діями, належною процесуальною поведінкою сприяла розкриттю злочину. З осудом віднеслася до своєї протиправної поведінки, а також готовності нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, цивільні позови визнає частково в розмірі витрат на поховання. Використання конституційних прав ст.63 Конституції України, суд не може розцінювати, як відсутність каяття у діях обвинуваченої.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Особу обвинуваченої встановлено (а.с.123 т.2).
Відповідно до ст.ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. При визначенні виду та міри покарання суд враховує, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченої, яка не притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, дорослих дітей, та виключно позитивно характеризується за постійним місцем проживання, що свідчить про її міцні соціальні зв`язки у суспільстві. На обліку у лікаря психіатра, нарколога та управлінні соціального захисту населення РДА, як інвалід, не перебуває. Наявність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання. Реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення. При призначенні покарання суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченої, а ії особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень. При цьому суд враховує думку потерпілого ОСОБА_14 , який є сином ОСОБА_4 та просив обрати обвинуваченій мінімальну міру покарання, та думку потерпілих - сестер загиблого ОСОБА_15 , які просять визначити найсуворішу міру покарання для обвинуваченої. Враховуючи ступінь вини обвинуваченої у вчиненому злочині. Також при призначенні покарання враховується й неправомірна поведінка самого потерпілого, яка була однією з причин вчинення злочину, а саме те, що потерпілий застосовував до обвинуваченої фізичне насильство (а.с.112-114 т.2).
У постанові Верховного Суду від 26.06.2018, справа № 570/3743/15-к, зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. З урахуванням вищезазначеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Положенням ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Зі змісту частини п`ятої статті 128 КПК випливає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона в даному випадку потерпілий повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 8930,71 грн., 300 000 грн моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 23620 грн. В обґрунтування матеріальної шкоди ОСОБА_10 зазначає, що злочинними діями ОСОБА_4 , було підірване її здоров`я та вона отримала психологічний стрес у зв`язку з чим проходила курс лікування на яке вона витратила 8930,71 грн. В обгрунтування позову в частині моральної шкоди зазначає, що в результаті вбивства її брата вона перенесла моральне потрясіння, отримала тривалий розлад здоров`я та тривалий час перебувала на лікуванні, а тому моральну шкоду оцінює в розмірі 300 000 грн. (а.с.78-85 т.1).
Потерпілою ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 45399,52 грн., 150 000 грн моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 25000 грн. В обґрунтування матеріальної шкоди ОСОБА_12 зазначає, що в результаті злочинних дій ОСОБА_4 , вона витратила на своє лікування 14836,00 грн, а на поховання брата витратила 30 563,52 грн, що в сумі становить 45399,52 грн. В огрунтування позову в частині моральної шкоди зазначає, що в результаті вбивства її брата вона перенесла моральне потрясіння, отримала розлад здоров`я та тривалий час перебувала на лікуванні у зв`язку з втратою найдорожчої людини, а тому моральну шкоду оцінює в розмірі 150 000 грн. (а.с.111-116 т.1).
Обвинувачена в судовому засіданні частково визнала цивільний позов ОСОБА_12 , в частині витрат на поховання, а решту вимог позовів не визнавала.
Що стосується стягнення матеріальної шкоди за позовом ОСОБА_10 суд зазначає, що на підтвердження доказів лікування потерпілої не надано обгрунтованих доказів, що воно пов"язане з погіршенням стану здоров"я саме з перенесеними психологічними стресами завданими злочинними діями ОСОБА_18 . Тоді як з медичних документів ОСОБА_10 (а.с.94,95,96,97 т.1) вбачається, що ОСОБА_10 хворіла ІХС:дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба другого ступеня, сечокаменна хвороба, конкремент в/3 правого сечоводу та правобічна ниркова колька в тому числі і камінь подвоєної нирки та проведення літотрипсії (метод дроблення каменів у сечовому міхурі, сечоводах і нирках) та гостра реакція на стрес (а.с.94,95,96,97, 10 т.1), свідчить про лікування хронічних захворювань.
З огляду на зазначене у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.
Позов ОСОБА_12 в частині стягнення матеріальної шкоди пов`язаної з її лікуванням, не підлягає задоволенню з тих підстав, що суду не надано доказів того, що гіпертонічний криз, ІХС атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба першого та другого ступеня, цереброваскулярна хвороба другого ступеня, енцефалопатия другого ступеня, дисциркуляторна енцефалопатія, церебрастенічний синдром, транзиторна ішемічна атака, цереброваскулярна хвороба, вестибуло координаторниє розлади, виражений церебрастенічний синдром, та розлади адаптації змішана тривожна-депресивнеа реакція, не може беззаперечно свідчити про причинно-наслідковий зв`язок між злочинними діями обвинуваченої та лікуванням потерпілої, а на думку суду ряд хвороб є хронічними (а.с.117-121 т.1).
З огляду на зазначене у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити за недоведеністю.
Що стосується цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно з п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Відповідно до ч.ч.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вирішуючи цивільні позови потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , судом враховано, що спірні цивільні правовідносини регулюються ч.2 ст.1168 ЦК України та підлягає застосуванню у даному випадку, так як є спеціальною нормою права відносно ст.23 ЦК України.
У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Таким чином, ч.2 ст.1168 ЦК України містить чітко визначений та обмежений перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а саме: чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з нею однією сім`єю.
До вказаного переліку не входять брати і сестри фізичної особи, якій заподіяно смерть, які не проживали з нею однією сім`єю.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 року у справі №523/2163/16-ц.
З врахуванням цього, а також того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , є сестрами вбитого ОСОБА_15 , та не проживали з останнім однією сім`єю, вони не мають права на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_15 .
Отже, в цій частині позовних вимог потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Відносно цивільного позову потерпілої, цивільної позивачки ОСОБА_12 , про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди пов`язаної з поховання ОСОБА_15 , суд зазначає наступне.
Згідно з ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди).
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 визнавала позов ОСОБА_12 , на поховання ОСОБА_15 , суд вважає необхідним згідно положень статей 1201, 1172 ЦК України стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 понесені потерпілою, цивільним позивачем документально підтверджених витрат на поховання, згідно накладної б/н від 01.09.2020, на суму 7495 грн, (а.с.129 т.1), рахунку на суму 2366 грн, (а.с.130 т.1) та розрахункового чеку на суму 870 грн. (а.с.130 т.1), що в сумі становить 10 731 грн.
Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
До витрат на поховання відносяться: витрати на ритуальні послуги; оплата вінків; оплата на огорожу могили; оплата копання могили; оплата надгробного памятника; придбання спеціального одягу для померлого; оплата похоронного транспорту.
Зі змісту абзаців 8, 9 та 10 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями.
Верховний Суд України в своїй ухвалі від 29 вересня 2010 року у справі № 6-35316св10 зазначив, що понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання.
Таким чином, в частині стягнення з обвинуваченої понесених цивільним позивачем, потерпілою ОСОБА_12 , витрат на організацію поминальних обідів в загальній сумі 18100, 00 грн, згідно товарного чеку від 01.10.2020 року на суму 6100, грн.., та рахунку від 02.09.2020 року на суму 12000 грн, (а.с.132,133 т.1) втому числі витрати на заправку автомобіля згідно фіскальних чеків від 10.12.2020 року, від 28.09.2020 року та від 21.01.2021 року на загальну суму 1732, 52 грн, слід відмовити, оскільки ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», визначено, що в себе включає церемонія поховання, при цьому церемонія поминання є зовсім іншим заходом, а витрати на заправку автомобіля не входять до витрат на поховання.
Оскільки поминальні обіди та заправка автомобіля не входять до витрат на поховання то визнання позову обвинуваченою в частині витрат на поховання не слід розцінювати, що остання і визнає витрати на обіди та пальне.
Що стосується стягнення з обвинуваченої на користь потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвокатів, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Згідно із ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення (пункт 3.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (справа про право на правову допомогу)).
В матеріалах справи знаходиться квитанція до прибуткового касового ордера №139, за якою ОСОБА_12 , сплатила за договором про надання правової допомоги 25000 грн. 00 коп. на користь адвоката ОСОБА_13 .
Також представником потерпілої ОСОБА_12 , адвокатом ОСОБА_13 надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Оскільки ОСОБА_12 , вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявлено до винної особи ОСОБА_23 , такі витрати підтверджені договором про надання правової допомоги від 22.09.2020 року, додатковою угодою від 22.09.2020 року (а.с.145, 146 т.1), детальним описом робіт (наданих послуг), їх розмір є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а від сторони захисту та обвинуваченої клопотань про зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат не заявлялось, тому такі витрати підлягають до стягнення з винної у заявленому розмірі 25000 грн. 00 коп.
В матеріалах справи знаходиться квитанція до прибуткового касового ордера №17, за якою ОСОБА_10 сплатила за договором про надання правової допомоги 13620 грн. 00 коп. на користь адвоката ОСОБА_11 (а.с.104 т.1).
Також представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.106 т.1).
Оскільки ОСОБА_10 вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявлено до винної особи ОСОБА_23 , такі витрати підтверджені договором про надання правової допомоги від 11.01.2021 року, додатковою угодою від 11.01.2021 року (а.с.66,105 т.1), детальним описом робіт (наданих послуг), їх розмір є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а від сторони захисту та обвинуваченої клопотань про зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат не заявлялось, тому такі витрати підлягають до стягнення з винної у розмірі 13620 грн. 00 коп.
З обвинуваченої підлягають стягненню процесуальні витрати в кримінальному провадженні в загальному розмірі 11768,40 грн., за:
-проведення комплексної судово-трасологічної експертизи та експертизи зброї (в частині трасологічної експертизи) в сумі 1471,05 грн. (а.с.174 т.2);

-проведення комплексної судово-трасологічної експертизи та експертизи зброї (в частині експертизи зброї) в сумі 1307,60 грн. (а.с.186 т.2);

-проведеннясудової експертизи зброї в сумі 2288,30 грн. (а.с.193 т.2);

-проведеннясудово-трасологічної експертизи в сумі 2615,20 грн. (а.с.204 т.2);

-проведеннясудової експертизи зброї в сумі 4086,25 грн. (а.с.218 т.2);

Обраний запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна слід скасувати.

Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 376 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання у вигляді тримання під вартою рахувати з моменту фактично затримання.
Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 10 731 (десять тисяч сімсот тридцять один) грн 00 коп.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_12 - відмовити.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Речові докази:
станок для гоління; зубну щітку; три матерчатих полотенця; гребінець; мікрооб`єкти; чохол з керма автомобіля; змиви в важелю КПП; обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «ТОЗ-63» № НОМЕР_1 з прикладом, частиною стволів, ців`єм та наплічником; патрон 16 калібру; три гільзи 16 калібру; два зіскоби шпаклівки з кров`ю; змиви з внутрішньої частини дверей; фрагмент кахлю з кров`ю; футболку; капці; халат; пожежне сміття; шрот у кількості 40 штук; 4 картечі; одяг потерпілого ОСОБА_15 : футболку, штани з ременем, труси, шкарпетки; біологічні зразки крові ОСОБА_4 ; біологічні зразки букального епітелію та дактилокарти з папілярними візерунками обох рук ОСОБА_4 ; біологічні зразки букального епітелію та дактилокарти з папілярними візерунками обох рук ОСОБА_21 сліди рук з поверхні кузова автомобіля; виріз шкіри з ушкодженням обличчя та спини, що зберігаються в камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Чернігівській області знищити;
поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4417895, на ім`я ОСОБА_15 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_14 , автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3.0»; аркуш паперу формату А4 з записами стосовно ремонту транспортного засобу; аркуш паперу формату А4 з записами стосовно запчастин автомобіля «ГАЗ 53» НОМЕР_7 »; два аркуші паперу з зошиту «в лінійку» з записами прізвищ імен по батькові осіб та цифровими записами; видатковий касовий ордер від 21.08 на суму 3000 грн. на ОСОБА_24 ; відомості про виплату готівки у кількості 6 штук від 13, 20 та 21.08.2020; картонну упаковку ПрАТ «Київстар», для слотів з сім-картками з пластиковою оправою для сім-картки; картонну упаковку ТОВ «лайфселл», для слотів з сім-картками з двома пластиковими слотами від сім-карток ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , ТОВ «лайфселл» НОМЕР_10 з пластиковою оправою для сім-картки, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження - повернути спадкоємцям ОСОБА_15 ;
флеш-карту пам`яті «EXCELERAM 16GB» з відеозаписом огляду місця події; флеш-карту пам`яті «EXCELERAM 16GB» з відеозаписом обшуку; флеш-карту пам`яті «EXCELERAM 16GB» з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_4 ; флеш-карту пам`яті «EXCELERAM 16GB» з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_21 ; оптичний носій інформації компакт-диск «CD-R 700 MB» з інформацією про телефонні з`єднання абонентів з сім-картками ПрАТ «Київстар» - залишити в матеріалах кримінального провадження;
гроші в сумі 9062 грн., що зберігається на депозитному рахунку УФЗБО ГУНП в Чернігівській області - повернути спадкоємцям ОСОБА_15 .
автомобіль «Mitsubisi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_3 , що зберігається на території Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - повернути спадкоємцям ОСОБА_15 ;
дві лопати; тазик; відро, що зберігається в камері зберігання речових доказів Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - повернути спадкоємцям ОСОБА_15 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 витрати пов`язані з наданням правової допомоги адвоката в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 витрати пов`язані з наданням правової допомоги адвоката в сумі 13 620 (тринадцять тисяч шістсот двадцять) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, судові витрати за проведення експертиз в загальному розмірі 11 768 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 під час досудового розслідування продовжити до набрання законної сили даним вироком.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, який застосований ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_25 , від 01.09.2020 року (справа 749/729/20, номер провадження 1-кс/749/143/20) та ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 07.05.2021 року (справа № 749/41/21, провадження 1-кп/749/25/21)- скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Щорський районний суд Чернігівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1