ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2613/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/100/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 . Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Заборонено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Покладено на підозрюваного процесуальні обов`язки. Строк дії ухвали встановлено до 23 год. 59 хв. 15 березня 2021 року.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, 28 листопада 2019 року приблизно о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Primastar» державний номерний знак НОМЕР_1 . автомобільною дорогою «Броди - Тернопіль» від м. Бродів в напрямку м. Тернополя, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (даті за текстом - ГІДР України). В цей час на проїзній частині дороги «Броди -Тернопіль», в межах населеного пункту с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, а саме: навпроти домогосподарства № 82 на вул. Гагаріна, на смузі руху, яка веде у напрямку м. Тернопіль, перебував пішохід ОСОБА_10 , який вів велосипед ліворуч від себе і був повернутий до автомобіля правою задньобоковою поверхнею тіла. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_10 , водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 12.3 ПДР України негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_10 . Після здійснення наїзду на потерпілого ОСОБА_10 водій ОСОБА_7 , будучи причетним до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п. 2.10 ПДР України, достовірно знаючи, що потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, розуміючи, що поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та усвідомлюючи те, що вчинив, залишив без допомоги особу, маючи реальну можливість надати таку допомогу, не виконав свого обов`язку, покладеного на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, та з метою уникнення відповідальності за скоєне з місця пригоди поїхав. Унаслідок наїзду автомобілем марки «Nissan» моделі «Primastar», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 , 22 лютого 1961 року, спричинено тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепінням та основи черепа, руйнування оболонки і речовини головного мозку, крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку; закритий перелом кісток носа; закриту травму грудей у вигляді переломів грудної кістки, чисельний двобічних по кількох анатомічних лініях переломів ребер, крововиливів у плевру і тканину легень; закриті переломи правої плечової кістки, акроміального кінця лівої ключиці, проксимальних кінців лівих гомілкових кісток; розрив зчленування між тілами 4-го і 5-го грудних хребців; крововиливи у м`які тканини гомілок та кишеподібне розташування м`яких тканин у верхній третині лівої гомілки; рану в проекції лівого тім`яного горба; садна правої вушної раковини, лівої кісті, правого стегна, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_10 загинув на місці пригоди. Таким чином між спричиненням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 2.3 (б, д), 12.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпілий загинув на місці пригоди.

На думку слідчого, у кримінальному провадженні № 0000657 від 28 листопада 2019 року наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою визначити запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту в нічний час. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 спроб втечі не чинив, обов`язки (яких вже і не було) не порушував, а тому мета та підстави повторного обрання запобіжного заходу відсутні. Зазначає, що слідчий за погодженням прокурора у клопотанні, обґрунтовуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу робить необгрунтовані та недоведені висновки про можливий вплив ОСОБА_7 на свідків, потерпілих; вказує на тяжкість можливого покарання; вказує на можливість переховування від органів розслідування, проте з моменту визнання ОСОБА_7 участі в ДТІІ минуло майже рік, протягом якого жодних спроб якихось втеч зафіксовано не було, адреса проживання не змінювалась. Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звертає увагу суду на те, що державним обвинувачем свідомо замовчуються ті обставини, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, місце проживання, де характеризується виключно позитивно, має сім`ю - дружину, на утриманні двох повнолітніх дітей студентів, мусить допомагати (в тому числі в утриманні) мамі та бабусі, які є пенсіонерами, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, - тобто ті ризики які не дали б підстави застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у них підстав та просили скасувати ухвалу слідчого судді від 15 лютого 2021 року, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ч.2 ст.286 КК України підтверджуються доданими до клопотання слідчого матеріалами провадження і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Також, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків слідчого судді щодо існування в даному випадку ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та/або незаконно впливати на свідків.

Наведені в апеляційній скарзі твердження підозрюваного про те, що слідчий суддя при оцінці вказаних ризиків у порушення вимог кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини, вказаної зокрема у рішенні Мамедова проти Росії від 1 червня 2006 року, врахував виключно тяжкість злочину, є безпідставними.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при вирішення даного питання слідчий суддя крім тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному обґрунтовано врахував конкретні обставини вчинення злочину і його наслідки, а саме смерть потерпілого, а також те, що підозрюваний залишив місце ДТП. Крім того, йому відоме місце проживання свідків. Оцінивши усі ці відомості в сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вони дають достатні підстави вважати доведеними ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Таким чином, слідчим суддею було враховано конкретні обставини цієї справи і тяжкість наслідків кримінального правопорушення, а тому правильно обрано вид запобіжного заходу. Таке рішення відповідає вимогам КПК України і практиці Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року про те, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення, яким за змістом ст.5 Європейської конвенції з прав людини визнається і домашній арешт, оскільки з огляду на його вплив і спосіб виконання він обмежує свободу пересування.

Разом з тим, аналізуючи зміст клопотання слідчого та оскаржуваної ухвали щодо оцінці доводів слідчого про необхідність застосування домашнього арешту цілодобово, колегія суддів приходить до переконання, що вони є непереконливими.

Відповідно до позиції Європейського суду для того, щоб позбавлення особи волі було законним, "недостатньо, щоб воно було здійснено згідно з національним законом, воно має також бути необхідним за даних обставин" (Витольд Литва (Witold Litwa) проти Польщі, № 26629/95, рішення від 04.04.2000 року, п.78).

З матеріалів провадження та встановлених під час судового розгляду даних слідує, що підозрюваний одружений, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, має матір і бабу, за якими здійснює догляд, зареєстрований як фізична особа-підприємець.

При цьому, під час досудового розслідування не встановлено даних, що майновий стан підозрюваного дозоляє йому мати засоби для існування, перебуваючи вдома цілодобово.

Крім того, зі змісту ухвали слідчого судді та доданих до клопотання слідчого матеріалів провадження вбачається, що 21 грудня 2020 року у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого закінчився 09 лютого 2021 року.

У вказаний період підозрюваний не порушував покладених на нього обов`язків, в тому числі не вчиняв дій, які би перешкоджали досудовому розслідуванню після закінчення дії цього запобіжного заходу і до застосування нового запобіжного заходу, тобто до винесення оскарженої ухвали від 15 лютого 2021 року

За змістом ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності як тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність постійного місця роботи, репутацію, наявність судимостей і дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що висновок про необхідність застосування домашнього арешту саме цілодобово, слідчий суддя мотивував узагальнено, не навівши конкретних причин, які би вказували на його необхідність за наведених обставин.

Крім того, встановлено, що поведінка підозрюваного в період дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобового та після його закінчення і до застосування нового запобіжного заходу свідчить про те, що він належно виконував свої процесуальні обов`язки.

Таким чином, висновок слідчого судді про неможливість застосування відносно підозрюваного домашнього арешту в нічний час не є обґрунтованим, а тому апеляційна скарга в частині надання підозрюваному можливості залишати житло у денний час підлягає задоволенню, а накладену заборону в цій частині слід змінити, визначивши певний період доби.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції не може змінити цю ухвалу, а має право лише скасувати її і постановити нову ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15 лютого 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Заборонити ОСОБА_7 , залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 22 год. до 06 год.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали встановити до 23 год. 59 хв. 15 березня 2021 року.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді