Справа № 127/6911/21
Провадження №11-сс/801/272/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2021 р. за №0000231, якою задоволено клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, Маловисківського району, села Мала Виска, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Клопотання мотивовано тим, що слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 від 17.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вироком Вінницького міського суду від 11.12.2019, спільно з ОСОБА_10 , 17.03.2021 близько 15:40 год. зайшли у приміщення аптеки «Оптові ціни», що знаходиться по АДРЕСА_2 , де помітили раніше невідомого їм ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_11 , для чого вони вступили між собою у попередню змову. Реалізуючи цей умисел та попередню змову, діючи з корисливих спонукань, повторно, опираючись на дії один одного, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є особою похилого віку, попрямували до нього, коли той сидів на лавці у приміщенні вищевказаної аптеки та складав придбані медикаменти.
Далі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 , залишився стояти біля вхідних дверей аптеки, а ОСОБА_10 , раптово підійшовши до ОСОБА_11 , вихопив поліетиленовий пакет, який знаходився на лавці біля ОСОБА_11 , всередині якого знаходились: пенсійне посвідчення, паспорт громадянина України, водійське посвідчення, ідентифікаційний код платника податків, видані на ім`я ОСОБА_11 , грошові кошти у сумі 1950 гривень, купюрами номіналом по 200, 100 та 50 гривень, та, незважаючи на крики ОСОБА_11 , почав бігти до виходу. Після цього ОСОБА_7 відчинив двері вищевказаної аптеки і вони разом з ОСОБА_10 вибігли із приміщення з викраденим майном.
Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишили місце скоєння злочину. Внаслідок таких їх дій завдано ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1950,00 грн.
Зазначила, що при всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку - 18.03.2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, Маловисківського району, села Мала Виска, проживаючого та зареєстрованого адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України раніше судимого:- 11.12.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,- повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Враховуючи особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, наявні ризики, слідчий вважала, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, які визначені ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання.
Прокурор клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчиняти нові кримінальні правопорушення, а тому необхідно застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання. Захисник підозрюваного заперечував проти клопотання, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2021 року клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено.
Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою.
Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 20.00 год 17.03.2021 р. до 20.00 год 15.05.2021р.
Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області (Одержувач коштів - ТУ ДСАУ в Вінницькій області, Рахунок UA 0000401, , Банк ДКСУ, м. Київ, ГУДКСУ у Вінницкій області , МФО 820 172).
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
У разі внесення застави, на ОСОБА_7 будуть покладені наступні обов`язки:
прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;
не відлучатись із місця проживання;
здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;
Якщо ОСОБА_7 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2021 року скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 22:00 год. до 06:00 год строком на 60 днів за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що жоден із свідків, у своїх показах не підтвердив, що вони чули про попередню змову ОСОБА_7 з ОСОБА_10 пограбувати потерпілого, відповідно нічим не підтверджено кваліфікуючу ознаку, як попередня змова групою осіб з метою вчинення злочину. ОСОБА_7 від пропозиції ОСОБА_10 пограбувати потерпілого відмовився, так як уже був засуджений 11.12.2019 за ч.2 ст.186 КК України, а втікав, тому що злякався. За місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні чотирьох дітей, постійного місця роботи не має, утримує родину за рахунок тимчасових заробітків. Заставу в розмірі визначеному слідчим суддею можливості внести не має, має намір не порушувати кримінальне законодавство в подальшому, дотримуватись режиму іспитового строку, у вчиненні інкримінованого йому злочину участі не приймав, а тому не може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має наміру впливати на свідків, потерпілого та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не має наміру вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Також ОСОБА_7 не має мети переховуватися від слідчих органів, має намір дотримуватися визначених судом обмежень іспитового строку.
Також зазначив, що слідчий суддя мав би визначити заставу у співставленні з існуючими ризиками та даними про ОСОБА_7 , яка здатна була б забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а саме в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не порушило його права на справедливий судовий розгляд та права на заставу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Підозрюваний ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав і також просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Звернув увагу суду на та, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_7 в присутності понятих під час обшуку останнього було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет в середині якого находилось: пенсійне посвідчення, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, водійське посвідчення видані на ім`я потерпілого ОСОБА_11 , дві квитанції, чек та листи із записами.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступ захисника, підозрюваного, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2021 року судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом дотримані.

Слідчий суддя належно обґрунтував своє рішення щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів з моменту затримання останнього, тобто з 20.00 год 17.03.2021 до 20.00 15.05.2021 р., з визначенням підозрюваному застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для праці, що становить 181 600 гривень.

Вирішуючи питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою, підозрюється у вчинення тяжкого кримінального правопорушення, що дає підстави для вирішення питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 саме у вигляді взяття під варту.
Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
На час розгляду клопотання обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: оглядом місця події за адресою: АДРЕСА_2 , допитами свідків та потерпілого, протоколом впізнання проведеними з свідками та потерпілим, протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України, іншими матеріалами досудового розслідування
В судовому засіданні прокурором було доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_7 тимчасово не працюючий, без постійного джерела прибутку, відсутності стійких соціальних зв`язків, являється жителем іншого району області, підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі до 6 років, раніше судимий, на шлях виправлення не став, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Таким чином, слідчий суддя переконався в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою.

Так, за частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України, суд, крім наявності ризиків, зобов`язаний оцінити в сукупності серед інших такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення. Також слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Апеляційний суд погоджується, що встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини свідчать про відсутність у підозрюваного соціально-стримуючих чинників та схильність до вчинення злочинів.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Таким чином, беручи до уваги характер та обсяг висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, поведінку підозрюваного у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано слідчим та не спростовані стороною захисту, а також даними про особу підозрюваного,який є раніше судимим за вчинення аналогічного злочину, за який його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому висновок слідчого судді суду першої інстанції про необхідність застосування щодо підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильним та обґрунтованим, оскільки встановлені ним обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами захисника підозрюваного про те, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що ні прокурором, ні слідчим не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

Так, при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання підозрюваного на території Вінницької області, позитивної характеристики, наявність на його утриманні дружини та чотирьох дітей, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо зменшення розміру застави визначеного підозрюваному слідчим суддею суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.
Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Встановлено, що при визначенні розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався.
За таких обставин, колегія суддів враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні Великої палати Європейського суду від 08.01.2008 у справі «Мангурас проти Іспанії» дійшла до переконання, що застава у визначеному слідчим суддею суду першої інстанції розмірі забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4