Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/45/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого вантажником в ТОВ « Вересень плюс», проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: по АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбуття основного покарання, з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 3718 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 21 622 грн. 44 коп. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди, всього стягнуто 121 622 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 50 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині заявленого цивільного позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Так, 01.11.2018 року близько 00 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк» та належного на праві лізингу ОСОБА_13 , рухаючись в темну пору доби, по вул. Центральна, зі сторони пров. Павлова в напрямку вул. Поповича в смт. Добровеличківка, Кіровоградської області допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України, відповідно до яких (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим. засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, при цьому порушуючи вимоги п.п. 12.2, 12.3 ПДР (п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...), в момент виникнення небезпеки для подальшого руху, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у наявності на проїзній частині пішохода ОСОБА_14 , а саме водій - обвинувачений ОСОБА_10 , рухаючись по проїзної частині, навпроти будинку № 131 вищевказаної вулиці, своєю неуважністю до дорожньої обстановки та в момент об`єктивної можливості виявлення пішохода на проїзній частині, який рухався біля правого краю проїзної частини у зустрічному напрямку відносно руху автомобіля, незастосуванням заходів по зменшенню швидкості руху, керованого транспортного засобу, аж до його повної зупинки, створив умови при яких стався наїзд правою передньою частиною автомобіля «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода потерпілого ОСОБА_14 .
В даній дорожній обстановці, всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія обвинуваченого ОСОБА_10 та порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.2 та 12.3 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди та наїзду на пішохода автомобіль «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_10 отримав механічні пошкодження, після чого останній зупинившись та оглянувши місце ДТП продовжив рух на пошкодженому автомобілі в напрямку вул. Поповича смт. Добровеличківка, Кіровоградської області, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, д, е) ПДР (п.2.10. У разі причетності до дорожньо- транспортної пригоди водій зобов 'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 98 від 30.11.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - синців на верхніх повіках правого та лівого ока, рани правої брови та ділянки зовнішнього кута правого, саден під правим оком на правій щоці, рани у ділянці підборіддя та нижньої губи дещо справа, синця лобно-скроневої ділянки справа, крововиливу у м`які тканини вказаних ділянок, уламкового перелому кісток основи та склепіння черепа (лобна кістка) та перелому кісток лицевого черепа (перелом правої виличної кістки та нижньої щелепи), крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку, забою речовин головного мозку, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком 3 роки, без застосування положень статей 75 та 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не у повній мірі враховано невідворотність наслідків, які настали в результаті протиправних дій ОСОБА_10 , а саме загибель молодого хлопця ОСОБА_14 1993 року народження. Тобто, своїми злочинними діями ОСОБА_10 створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілих ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави - захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії. Суд, призначаючи покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням, не врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Так, судом не у повній мірі не взято до уваги те, що розгляд обвинувального акту тривав із березня 2019 року, однак ОСОБА_10 , при наявності беззаперечних доказів його винуватості, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-якого каяття, оскільки останнє засноване на критичній оцінці своєї поведінки та готовності нести за вчинене кримінальну відповідальність.

Також зазначив, що шкода, завдана злочином, потерпілим не відшкодована, як наслідок судом частково задоволено позовні вимоги. Крім того, останні підтримали позицію державного обвинувача та наполягали на призначені максимальної міри покарання для ОСОБА_10 .

Поряд з цим судом, при призначенні міри покарання та вирішенні питання щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України, не прийнято, як того вимагає ст. 314 КПК України, до уваги досудову доповідь Добровеличківського РС філії ДУ «Центр пробації, відповідно до якої: виправлення ОСОБА_10 без позбавлення волі на певний строк становить високу небезпеку для суспільства та виконання покарання в громаді можливе лише у виняткових випадках. У чому винятковість вказаного винятку, судом у своєму рішенні не вказано.

Крім того, судом будь-яких пом`якшуючих покарання обставин не встановлено, однак все ж таки прийнято рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі аргументуючи його тим, що ОСОБА_10 має позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку та має на утриманні малолітню доньку.

Однак, судом під час призначення покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, який є тяжким та таким, що представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин вчинення кримінального правопорушення та доведеності вини просила вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 8 років, в іншій частині просила вирок залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що висновок суду вважає вкрай помилковим, занадто м`яким, таким, що не відповідає ні особі обвинуваченого, ні тяжкості вчиненого ним злочину, ні наслідкам, що настали, ні принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Так, призначаючи умовне покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд зазначив, що ОСОБА_10 є особою молодого віку - 31 рік, однак, не врахував, що в результаті вчиненого ОСОБА_15 злочину загинула також молода людина, її єдиний син, якому було 25 років, та який не встиг навіть створити власну сім`ю. Крім того, ОСОБА_10 вину в скоєному не визнав, не вибачився ні перед нею, як матір`ю єдиного сина, ні перед іншими близькими родичами загиблого, не відшкодував і навіть не намагався хоча б частково відшкодувати матеріальні збитки, чи компенсувати моральні страждання. Суд першої інстанції не зважив ні на її думку щодо покарання для ОСОБА_10 , ні на думку прокурора, ні на досудову доповідь Добровеличківського РС філії ДУ «Центр пробації», в якій зазначено, що «Щодо вчинення правопорушень обвинуваченим ОСОБА_10 вбачається, що його виправлення без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі становить високу небезпеку для суспільства». Крім того, суд не врахував та навіть не зазначив у вироку того факту, що раніше ОСОБА_10 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Позитивна характеристика на обвинуваченого за місцем його проживання та наявність у нього співмешканки та малолітньої дитини жодним чином не зменшують його винність та не мали б пом`якшувати його відповідальність за вчинений ним злочин. Під час судового розгляду, а саме, після дослідження всіх обставин справи прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі. Вона як потерпіла, та її представник підтримали позицію прокурора та також просили суд призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі. Незважаючи на всі ці обставини, суд безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, що є нижче середнього розміру покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, та не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_10 та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення через м`якість. В даному випадку не було підстав для призначення обвинуваченому покарання у такому малому розмірі, так як, на її переконання, цього не достатньо для виправлення ОСОБА_10 та для усвідомлення ним недопустимості вчинених ним дій в подальшому. Крім того, вважає, що жодних обставин, які б давали суду підстави застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено не було. Звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу ОСОБА_10 дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. А тому, в частині призначеного ОСОБА_10 покарання вирок має бути скасованим. В іншій частині вказаний вирок нею не оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просила скасувати вирок суду першої інстанції та кримінальне провадження, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з тим, що в суді не встановлені достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд визнає належним доказом відеозапис, який надано на вимогу слідчого добровільно Добровеличківською селищною радою долучено до матеріалів справи як доказ стороною обвинувачення - прокурором, зафіксовано саме ДТП за участі ОСОБА_16 , підтверджується даними встановленими висновком судово-медичної експертизи № 98, в якому експерт вказав, що смерть наступила в межах 10-12 годин до розтину трупу потерпілого, в той час як розтин проведено 01.11.2018 року об 11.50 год., тобто смерть настала в період часу 22.10 - 00.10 год. Враховуючи, що відеозапис на диску відображає період часу 23.55 та 00.30 год., подія сталась майже на п`ятій хвилині (04 хв. 39 сек.) відеозапису, тобто в межах 23.59-00.01 год.

Але на цьому диску зафіксовано якогось пішохода, якийсь автомобіль, але на наданому диску відсутня дата, коли саме проводилася зйомка та час її проведення. Яким чином судом встановлено, що на диску відображено період часу з 23:55 до 00:30 год. невідомо. Крім того, неможливо встановити марку та реєстраційний номер автомобіля, неможливо ідентифікувати особу пішохода, що унеможливлює встановлення достовірного розвитку подій. Якщо ж все-таки звернутися до диску, як до доказу, то чітко видно, що пішохід, який рухається по лівій для себе стороні проїзної частини, там де поряд з проїзною частиною знаходяться кущі, зникає з поля зору, і тільки в останній момент, перед самим автомобілем, який рухається, майнула якась тінь. Це не дає нам змоги вирішити, чи мав при таких обставинах водій технічну можливість уникнути наїзду.

В той же час суд відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про направлення копії запису на експертизу, з метою впевнитися в її незмінності та виключити питання фальсифікації запису.

Як вбачається, із DVD диску, як зазначив і сам прокурор, є копією, і ця копія виготовлена без залучення спеціаліста, тому не може визнатися судом як оригінал. Відповідно до ст. 86 КПК України «Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення», і на цій підставі, оскільки копія запису з носія інформації, який занесено на DVD диск, отримана в порушення вимог кримінально- процесуального законодавства, вона повинна бути визнана недопустимим доказом.

Також, як на доказ вини ОСОБА_10 , суд посилається на висновки інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Якщо проаналізувати вказаний доказ, то ми бачимо, що висновки експерта побудовані на даних, наданих йому слідчим. А які ж дані надав слідчий? Всі відомості про видимість проїзної частини, видимість пішохода, з яких виходив експерт, слідчий надав з протоколу слідчого експерименту, який сторона захисту просила визнати неналежним доказом, оскільки слідчий експеримент проведений з грубим порушенням процесу.

Але суд не вбачає підстав для визнання неналежним доказом у справі протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року, лише з обставин, що через тривалий проміжок часу поняті не пригадують заміри, які було проведено слідчим, зважаючи на обставину, що в своїх поясненнях, вони вказали, що слідчий під час виміру користувався рулеткою, в їх присутності заміряв відстань, оголошував вголос, заносив до протоколу, та після ознайомлення протокол було ними підписано. Але наведена мотивація того, що поняті «не пригадують заміри» і що слідчий в «їх присутності заміряв відстань», трохи далека від того, що зазначали поняті при їх допиті у судовому засіданні. А в судовому засіданні вони наголосили на тому, що заміри робив сам слідчий, один з понятих навіть не виходив з автомобіля, а другий стояв біля автомобіля і держав нульову відмітку на рулетці біля бамперу. Вони обидва не «не пам`ятають», як зазначив суд, а не знають, які були заміри, тому що все робив сам слідчий, підписали протокол, тому що довіряли слідчому.

Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при провадженні слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах. Понятий це незаінтересована у результатах кримінального провадження особа, запрошена слідчим чи прокурором для посвідчення факту проведення слідчої дії, її ходу та результатів. Головна мета участі понятих у проведенні слідчих дій - посвідчення факту проведення слідчої дії, її ходу та результатів.

Тому особи, що приймають участь в якості понятого під час проведення слідчої дії повинні уважно слідкувати за проведеними діями працівників правоохоронних органів, запам`ятовувати всі деталі слідчої дії, перечитувати складені процесуальні документи в яких ставлять свій підпис, у разі коли є зауваження обов`язково заносити їх до протоколу та з повною відповідальністю відноситись до покладених на них обов`язків.

Крім того зазначила, що в порушення вимог ст. 223 КПК України, ОСОБА_10 , як особа, чиї права та інтереси могли бути обмежені чи порушені, на проведення слідчого експерименту запрошений не був.

Таким чином вважає, що слідчий експеримент був проведений з грубими порушеннями кримінально-процесуального законодавства і таким чином він є неналежним та недопустимим доказом.

Оскільки підставою для проведення судової інженерно-технічної експертизи, яка встановила вину ОСОБА_10 в порушенні Правил дорожнього руху України, став зазначений слідчий експеримент, то це тягне за собою визнання зазначеної експертизи недопустимим доказом, як на це вказав Верховний Суд у справі, наведеній судом першої інстанції, як зразок.

Всі вказані судом докази підтверджують факт події ДТП, її наслідки, проте, не вказують на наявність у діях ОСОБА_10 причинно- наслідкового зв`язку з даною подією.

Заслухавши доповідача, прокурора який просив задовольнити подану ним та потерпілою апеляційні скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги свою і прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції вину не визнав та пояснив, що дійсно 01.11.2018 року керував автомобілем «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в справному стані, рухаючись вул. Центральна, зі сторони пров. Павлова в напрямку вул. Поповича в смт. Добровеличківка, де фонарі горять через один, добре бачив проїзжу частину, по узбіччю ростуть кущі та раптово відчув якийсь стукіт по автомобілю, здалося що чимось кинули, лопнуло лобове скло. Зупинився та оглянув місце, ступив пару шагів та спитав хто це зробив, але потерпілого не помітив, саме тому вирішив, що в автомобіль потрапила палиця, або ж камінь, і поїхав далі. Їхав на дальному світлі фар а потім переключив на ближнє. Через 2 хвилини, зустрівшись із ОСОБА_13 , який дав автомобіль з`їздити до тітки по гроші, виявилося, що і бокове праве дзеркало розбите. Разом поїхали на місце пригоди, оглянули, але нічого не бачили. На вимогу ОСОБА_17 зобов`язався відшкодувати шкоду, загнавши автомобіль на СТО, тому не повідомляли ні поліцію, ні страхову компанію, автомобіль загнали в гараж і більше не оглядали. А наступного дня йому зателефонували працівники поліції, не відмовлявся, що керував автомобілем, але від проходження на стан сп`яніння відмовився, так як не вбачав підстав. Приносив співчуття та прохав вибачення у потерпілої. Запевнив, що не бажав настання таких наслідків, потерпілого він не бачив, якби побачив відвіз в лікарню, запевнивши, що в той вечір не розмовляв із сином потерпілої, можливо останній і підходив до них та привітався, але він з ним не спілкувався. Просив суворо не карати та не позбавляти волі. Цивільний позов визнає частково.

Незважаючи на не визнання вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, його вина повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оголошеними і дослідженими в ході судового розгляду і, зокрема:

-показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що доводиться тіткою обвинуваченого ОСОБА_19 , який 31.10.2018 року близько 23 години, приїхав до неї зайняти 200 грн., на які потреби не пояснив, і поїхав. Був одягнений в сіро-жовту куртку з капюшоном. Вона на двір не виходила, автомобіля не бачила, світла фар також не бачила. Знає, що того дня був день народження його дівчини. Про ДТП дізналась наступного дня, коли племінник приїхав до неї разом з поліцією.

-показаннями свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що працює разом з ОСОБА_21 в Добровеличківському відділенні "ПриватБанку". 31.10.2018 року їй було день народження, але святкування вона не проводила. Лише з 17.00 до 18.00 год. разом з колегами пили чай з пирогом на роботі. Має близькі відносини з обвинуваченим ОСОБА_15 , протягом 5 років, зустрічається. Після роботи ОСОБА_22 відвіз її додому на автомобілі "Жигулі". Перебував в тверезому стані. Про ДТП дізналась від батьків ОСОБА_23 . До тітки ОСОБА_24 вона того вечора не їздила. Після роботи перебувала дома.

-показаннями свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що доводиться другом потерпілого ОСОБА_23 , а ОСОБА_10 знав як односельчанина. Того вечора разом з ОСОБА_26 та ОСОБА_27 пили пиво. Випили по 0.5 л. і розійшлись. Наступного дня дізнався про ДТП. Пізніше під час проведення слідчого експеременту був понятим, окрім нього був ще ОСОБА_28 .. Під час слідчого експерименту працівники поліції вираховували з якою швидкістю їхав автомобіль та на якій відстані можна побачити пішохода і чи можливо було уникнути наїзду. Після проведення слідчого експерименту прочитав протокол складений слідчим. Заміри, які було проведено він не перевіряв, хоча їм понятим оголошено в голос та пропонували подивитись на рулетку. Машину якою збили ОСОБА_29 добре знає, та додав, що існує, ще один автомобіль ідентичний автомобілю ОСОБА_17

-показаннями свідка ОСОБА_13 який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що два роки має в користуванні на праві лізингу автомобіль «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_30 доводиться йому колишнім однокласником, і вони перебувають в дружніх відносинах. Самої ДТП не бачив, тому по даному факту пояснити нічого не може. Того вечора він зустрів ОСОБА_24 в центрі смт. Добровеличківка. ОСОБА_22 приїхав на автомобілі батька "Жигуль", який залишив біля лавок, що метрів за 100-150 від них, під час спілкування попрохав прокататись на його «Chevrolet Еріса», він як товариш не зміг відмовити. Поїхав ОСОБА_22 по вул. Кірова та близько через 20 хв, повернувся зі сторони вул. Леніна з розбитим склом та відбитим дзеркалом, пояснив, що хтось поцілив в автомобіль камінь. Щоб пересвідчитись, хто це зробив, вони разом поїхали по вул. Кірова, спустившись на вул. Леніна(нині Центральна) до того місця де ніби-то чимось поцілили по автомобілю нічого підозрілого та нікого не бачили, повернувшись додому він відразу поставив автомобіль в гараж. Не повідомив про даний факт поліцію оскільки не вважав важливим фактом. Про ДТП дізнався наступного дня. Приїхали працівники поліції, які за його письмовою згодою та в його присутності провели огляд гаражного приміщення. Оглядали автомобіль та фотографували. На машині були корозійні пошкодження, крило автомобіля пошкоджено раніше і він готував його до заміни. Гадає, що кинули не камінь, як повідомив ОСОБА_24 , а палицю. Під час їхньої зустрічі ОСОБА_24 нікому не телефонував.

-показаннями свідка ОСОБА_28 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що на прохання працівників поліції він на власному автомобілі приймав участь при відтворенні обставин події ДТП. Відтворення проходило на місці ДТП. Рух автомобіля розпочинався з темної ділянки дороги та автомобіль рухався в напряму частини дороги яка освітлюється. Разом з ним в автомобілі перебував ще один хлопець, який сидів на пасажирському сидінні. Пояснив, що на дальньому світлі фар він бачив людину, яка рухалась по узбіччю дороги, а на ближньому світлі фар людини видно не було. Після проведення експерименту, працівники поліції провели відповідні заміри, які саме цифри були не пам`ятає. Він ознайомився з протоколом, прочитав та підписав. Всіх обставин точно вже не пам`ятає, на його думку він підписав два акти. Чи вказано достовірні розміри не може сказати, так як особисто їх не перевіряв, їх замірювали працівники поліції та оголошували їм понятим, вголос.

Крім того, вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.11.2018 року з фототаблицями та схемою, відповідно до якого місцем огляду є узбіччя проїзної частини дороги вул. Центральна (Леніна) в смт. Добровеличківка між будинками №130 та №131 по ліву сторону дороги на відстані 2 м. від проїзної частини виявлено тіло ОСОБА_14 в лежачому положенні. На обличчі та лівій частині джинсів маються сліди бурого кольору (т. 2 а.п. 16-30);

- постановою про уточнення адреси від 18.12.2018 року, в додатку з рішенням Добровеличківської селищної ради, згідно якої замість АДРЕСА_3 , вважати привильним назву вул. Центральна (т. 2 а.п. 31-33);

- постановою про перекваліфікацію кримінального провадження від 01.11.2018 року на ч.2.ст.286 КК України (т. 2 а.п. 34);

- заявою ОСОБА_13 від 01.11.2018 року про надання згоди на огляд приміщення (т.2 а.п.35);

- протоколом огляду місця події від 01.11.2018 року за участю понятих, з фототаблицями, відповідно до якого об`єктом огляду є гаражне приміщення розташоване біля п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_13 , в середині гаражу виявлено т.з автомобіль марки марки «Сhevrolet» модель «Epica», 2018 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно документів які додаються до протоколу власником автомобіля є ПАТ КБ "ПриватБанк" та належить на праві лізингу ОСОБА_13 . На автомобілі виявлені пошкодження правого крила у виді вдавлення у внутрішню сторону, механічні пошкодження корпусу скла заднього виду справа, яке є відламаним, звисає на дроту; механічні пошкодження правої сторони лобового скла із переходом в сторону правої стійки із вдавленим у внутрішню сторону, в середину салону (т. 2 а.п. 36-50);

- постановою про визнання речовими доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 01.11.2018 року, згідно якої визнано та приєднано в якості речового доказу до кримінального провадження №0000601 автомобіль «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2 а.п. 51);

- ухвалою слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна від 02.11.2018 року (т. 2 а.п.52-54);

- висновком судово-медичної експертизи № 98 від 30.11.2018 року відповідно якого, досліджено труп ОСОБА_14 та встановлено, що виявлено на тілі тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких та легких - у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - синців на верхніх повіках правого та лівого ока, рани правої брови та ділянки зовнішнього кута правого, саден під правим оком на правій щоці, рани у ділянці підборіддя та нижньої губи дещо справа, синця лобно-скроневої ділянки справа, крововиливу у м`які тканини вказаних ділянок, уламкового перелому кісток основи та склепіння черепа (лобна кістка) та перелому кісток лицевого черепа (перелом правої виличної кістки та нижньої щелепи), крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку, забою речовин головного мозку, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Ушкодження спрчинені пожиттєво, незадовго до смерті. Слідів характерних для борьби, самооборони чи падіння з висоти власного зросту відсутні. Всі види ушкоджень свідчать, що всі вони спричинені значною силою дією тупих предметів. Масивність, множинність, різноманітний характер тілесних ушкоджень, наявність ознак різкого загального струсу тіла, у вигляді крововиливів у фіксуючо-підвішуючий апарат внутрішніх органів (ворота селезінки, переважно по передній поверхні нижніх долей обох легень та в ділянці їх коренів), локалізація тілесних ушкоджень, в поєднанні з властивостями та характером переломів кісток правої гомілки, в сукупності дають підставу стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, наїзд (удар виступаючими частинами) танспортного засобу, можливо легкового автомобіля (на що вказує висота розташування легких пошкоджень) на потерпілого, який перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні і був обернений до автомобіля передньою правою поверхнею тіла. В крові трупу ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеню. Смерть наступила в межах 10-12 годин до розтину, який проводився 01.11.2018 року об 11.50 год. Після отриманої травми потерпілий не міг чинити будь-які самостійні дії, переміщатися, кликати на допомогу (т. 2 а.п. 55-57);

- висновком судової інженетно-транспортної експертизи №357 від 12.11.2018 року, відповідно до якого автомобіль «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував в працездатному стані (т. 2 а.п. 60-65);-

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №358 від 15.11.2018 року, з фототаблицями, здійсненого на підставі огляду автомобіля «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого в передній правій частині автомобіля маються пошкодження характерні для їх утворення при контакті з об`єктом не рівним по міцності металу (імовірно тілом людини) (т. 2 а.п. 68-71);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.11.2018 року, відповідно до якого 01.11.2018 року о 16.45 год. при огляді лікарем наркологом ОСОБА_31 , ОСОБА_10 відмовився від огляду (т. 2 а.п. 76);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року, з фототаблицями та схемою відтворення подій ДТП за допомогою статиста, з метою встановлення видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля «Chevrolet Еріса», шляхом виїзду на місце ДТП по вул. Центральна в смт. Добровеличківка. На проїзній частині крейдою було помічено місце наїзду на пішохода ОСОБА_14 , від нього відмічено п`ять рівних відрізків в зворотньому напрями руху автомобіля довжиною 13.8 м. (відстань яку проходить автомобіль при швидкості руху 50 км/год). Від напряму руху пішохода помічається п`ять рівних відрізків по 1.58 м (згідно таблиці середньої швидкості руху пішохода при розрахунку спокійного кроку для категорії молодих чоловіків віком 20-30 років). Для встановлення видимості пішохода на відрізок №5 встановлено статиста, одягненого в куртку чорного кольору, джинси синього кольору, обличчям в сторону місця наїзду. В протилежному напрямку на відрізок № 5 встановлено автомобіль «Chevrolet Еріса», на відстані 1 м. від правого краю проїзної частини в напрямку місця наїзду на пішохода. Після чого до салону автомобіля запропоновано сісти понятим та увімкнути ближнє світло фар з підтриманням середніх обертів двигуна встановивти видимість статиста. При видимості статиста понятий зупиняє автомобіль. При вимірюванні від передньої осі автомобіля до місця наїзду встановлена фактична видимість пішохода з місця водія експериментального автомобіля при ближньому світлі фар 49.6 м. Поняті зазначили, що на даній відстані чітко видно силует людини, що рухається в зустрічному напряму та є перешкодою для на проїзній частині. Аналогічним способом встановлювалась видимість статиста при дальньому світлі фар, яка склала 76.9 м.

Після цього до салону експериментального автомобіля запропоновано сісти понятим, увімкнути двигун, ближнє світло фар та з підтриманням середніх обертів двигуна, для імітації руху транспортного засобу, встановити видимість проїзної частини в напряму руху до встановленого місця наїзду на пішохода зі сторони вокзалу смт. Добровеличківка, для встановлення видимості меж проїзної частини від передньої частини автомобіля до статиста з білим аркушем паперу для контрасту. Коли поняті перестали розрізняти правий та лівий край проїзної частини було подано звуковий сигнал. В результаті чого було встановлено, що видимість проїзної частини складала при увімкненому ближньому світлу фар 33 м., а з дальнім світлом фар 52.8м. Слідчий експеримент проведено за сухої погоди, дорожнє покриття в чистому стані. Працювало вуличне освітлення. На статиста було одягнуто курточку чорного кольору з білими полосами, яка була на загиблому ОСОБА_14 (т. 2 а.п. 77-82);

- повідомленням Кіровоградського обласного центру з гідрометеорології №28-138/259 від 20.11.2018 року, згідно якого в період з 22.00 год. 31.10.2018 року до 02.00 год 01.11.2018 року відмічалась димка, видимість погіршувалась до 6 метрів. Опадів та небезпечних явищ не було. Спостерігалась хмарна погода (т.2 а.п. 83);

- повідомленням Кіровоградського обласного центру з гідрометеорології №28-138/258 від 20.11.2018 року, згідно якого в період з 17.00 год. 08.10.2018 року до 20.00 год. Видимість становила 10 км. Опадів та небезпечних явищ не було. Спостерігалась безхмарна погода (т.2 а.п. 84);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №4812/18-27 від 04.12.2018 року, відповідно до якого водій автомобіля «Chevrolet Еріса» ОСОБА_10 , при уважному стеженні за дорожньою обстановкою та при своєчасному застосуванні гальмування мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду і тим самим мав можливість уникнути наїзду. В розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля «Chevrolet Еріса» ОСОБА_10 вимогам п.2.3 (б) та 12.3 ПДР, перебуває в причинному зв`язку з ДТП що сталося (т. 2 а.п. 86-92).

Вказаний висновок доводить порушення обвинуваченим ОСОБА_15 вимог Правил дорожнього руху України, що в свою чергу призвело до наслідків, викладених вище та наявну у нього можливість запобігти їх настанню, шляхом дотримання ним вимог п. 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України.

- протоколом огляду предметів від 02.11.2018 року, відповідно до якого предметом огляду є оптичний DVD+R диск Nanotex 4.7 GB (т.2 а.п. 122);

- протоколом перегляду відеозапису DVD+R диск Nanotex 4.7 GB від 02.11.2018 року, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 переглянуто відеозапис зроблений камерою відеоспостереження встановленою по вул. Центральній в смт. Добровеличківка, під назвою "Ch12_5717.mp4", на якому зафіксовано механізм розвитку ДТП. Тривалісь відеозапису становить 08. хв. 53 сек. На 03.15 сек відеозапису в лівому нижньому куті з`являється чоловік, одягнений в одяг темного кольору, в правій руці тримає цигарку. Даний чоловік рухається спокійною ходою, при цьому палить цигарку. Рухається він прямолінійно з лівої сторони проїзної частини, приблизно один метр від лівого краю проїзної частини. На 04 хв. 03 сек. відеозапису чоловік викидає цигарку на дорогу та продовжує рух не змінюючи при цьому першопочатковий напрям, темп. На 04 хв. 11 сек. відеозапису з`являється світло фар автомобіля, який рухається в зустрічному напрямку руху пішохода. Даний автомобіль рухається прямолінійно з постійно увімкненим світлом фар. На 04 хв. 31 сек. відеозапису він чітко освітлює силует пішохода, який рухається йому на зустріч. На 04 хв. 39 сек. автомобіль не змінюючи свого напрямку руху зупиняється. На 04 хв. 50 сек. на автомобілі вимикається світло, залишається, вімкнене габаритне світло, після чого відчиняється водійська дверцята та з салону автомобіля виходить водій, який направляється до задньої частини автомобіля, а на 05 хв. 09 сек. знову сідає до салону автомобіля, після чого вмикає світло фар та розпочинає рух прямо (т. 2 а.п. 123-124);

- постановою про визнання речовими доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 02.11.2018 року, згідно якої визнано та приєднано в якості речового доказу до кримінального провадження оптичний DVD+R диск Nanotex 4.7 GB на якому зафіксовано механізм розвитку ДТП (т. 2 а.п. 125-126);

- листом та оптичним DVD+R диском з записом відеокамер зовнішнього спостереження по вул. Центральній смт. Добровеличківка в період часу з 23.55 год до 00.30 хв. диск знаходиться в білому конверті опечатаний мокрими печатками (т. 2 а.п. 128-129).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_9 стосовно того, що неналежними та недопустимими доказами є відеозапис долучений до матеріалів справи як доказ сторони обвинувачення, який надано на вимогу слідчого добровільно Добровеличківською селищною радою (а.с. 127-129 т.2), висновки інженерно-транспортної експертизи та протокол проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено у вироку, що згідно висновку експерта №98 від 30.11.2018 року припускається локалізація тілесних ушкоджень, в поєднанні з властивостями та характером переломів кісток правої гомілки, в сукупності дають підставу стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, наїзд (удар виступаючими частинами) транспортного засобу, можливо легкового автомобіля (на що вказує висота розташування легких пошкоджень) на потерпілого, котрий перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні і був обернений до автомобіля передньою правою поверхнею тіла, та висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №358 від 15.11.2018 року, встановлено, що в передній правій частині автомобіля маються пошкодження характерні для їх утворення при контакті з об`єктом не рівним по міцності металу (імовірно тілом людини) .

Що повністю відповідає подіям зафіксованим на відеозаписі диску, пішохід і автомобіль рухались в зустрічному напрямку один до другого, саме правими своїми сторонами. Даний доказ, отримано у відповідності до вимог КПК України, на запит слідчого, тому він є належним та допустимим, незважаючи на сумнів сторони захисту.(т.2 а.п.127-129)

Сумнівів, щодо наявності відеозапису ознак монтажу, стирання чи обрізання запису у сторін у колегії суддів не виникає, вказаний відеозапис отриманий у порядку встановленому КПК України на запит слідчого, а тому є допустимим доказом у справі, саме таку позицію висловив ВС /ККС у справі 404/700/17, від 31.10.2019 року.

Крім того, не може бути достатньою підставою для визнання неналежним доказом у справі протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року, лише з обставин, що не був залучений до участі в ньому обвинувачений та через тривалий проміжок часу поняті не пригадують заміри, які було проведено слідчим, зважаючи на обставину, що в своїх поясненнях, вони вказали, що слідчий під час виміру користувався рулеткою, в їх присутності заміряв відстань, оголошував вголос, заносив до протоколу, та після ознайомлення протокол було ними підписано.

Оскільки відеозапис та протокол проведення слідчого експерименту є належними доказами, та саме на підставі них було проведено інженерно-транспортну експертизу, тому не має підстав для визнання неналежним доказом наданого за результатом її проведення і висновку судової інженерно-транспортної експертизи №4812/18-27 від 04.12.2018 року, він є належним та допустимим у справі.

При цьому колегія суддів також враховує вимоги ст.240 КПК України якою не передбачено саме обов`язкова участь підозрюваного при проведенні слідчого експерименту, зазначено що до участі у слідчому експерименті він може бути залучений підозрюваний. Разом із тим, слід зазначити, що на той час ОСОБА_10 був свідком по справі.

Крім того згідно відеозапису з диску, зафіксовано механізм розвитку ДТП та чітко видно, як відразу після ДТП за участю потерпілого ОСОБА_14 обвинувачений ОСОБА_10 зупинився та вимкнув світло фар (залишив габаритну підсвітку), вийшов з автомобіля оглянув територію позаду авто, потім ввімкнувши світло фат сів та поїхав далі, тому колегія суддів вважає правильним, що суд першої інстанції відхилив версію сторони захисту з поціленою в автомобіль палицею або ж каменем.

Колегія судів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказані зібрані по кримінальному провадженню докази є достовірними, належними та допустимими, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції дійсним фактичним обставинам провадження та підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів вважає, що суд у вироку дійшов правильного висновку та критично віднісся до показань обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невизнання вини у скоєному та розцінив дані показання як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності передбаченої законом, зважаючи на досліджені судом та встановлені обставини згідно: протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року із залученням автомобіля цієї ж марки та статиста одягненого в куртку потерпілого, яким встановлено видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля, при вимірювання від передньої осі автомобіля до місця наїзду при ближньому світлі фар 49.6 м та встановлено видимість статиста при дальньому світлі фар, яка склала 76.9 м а також за участю понятих із салону експериментального автомобіля було встановлено, що видимість проїзної частини складала при увімкненому ближньому світлі фар 33 м., а з дальнім світлом фар 52.8 м. Слідчий експеримент проведено за тих же погодних умов які мали місце 01.11.2018 року ( т.2 а. с. 77-82).

На переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12, 2 та 12.3 ПДР обвинуваченим ОСОБА_10 , який керував транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та вданому випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Підстави для закриття кримінального провадження відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який вину у скоєному не визнав, але вибачився перед потерпілою, з тих обставин, що оглянувши місце ДТП відразу не виявив потерпілого, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має вищу юридичну освіту, на період вчинення правопорушення був не одружений, проживав з батьками, на даний час перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на «Д» обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Врахував наслідки, які настали в результаті вчиненого правопорушення - смерть особи, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, позицію потерпілої, яка заявила цивільний позов по справі, та просила покарати обвинуваченого по всій суворості закону, також врахував, що потерпілий пішохід ОСОБА_14 рухався в темну пору доби, на погано освітленій місцями частині вулиці не по тротуару, а саме по краю проїжджої частини дороги та перебував у стані середнього ступеня сп`яніння. Призначив покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбуття основного покарання.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що в результаті скоєння злочину ОСОБА_10 настали тяжкі наслідки смерть людини, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинувачений не визнав, шкоду, завдану злочином потерпілим не відшкодував, та при цьому також враховує позицію потерпілої, які наполягала на призначені максимальної міри покарання, та відсутність пом`якшуючих покарання обставин.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що згідно досудової доповіді Добровеличківського РС філії ДУ «Центр пробації», щодо вчинення правопорушень обвинуваченим ОСОБА_10 , вбачається, що його виправлення без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі становить високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе у виняткових випадках за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень ( т. 1 а.п. 176).

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на «Д» обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, вину не визнав, скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких, з необережності, від якого настали тяжкі наслідки смерть людини, завдану шкоду в результаті вчиненого кримінального правопорушення потерпілим не відшкодував.

Враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та враховує досудову доповідь Добровеличківського РС філії ДУ «Центр пробації», також враховує позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання та доходить переконливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону, у розмірі 6 років позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

На переконання колегії суддів підстави для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року стосовно ОСОБА_10 скасувати у частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

ОСОБА_10 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 24 лютого 2021 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)