Справа №635/791/21
Провадження по справі № 1-в/635/214/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Саксаганського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 06 березня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 06 червня 2021 року.
Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_4 за погодженням з головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений працевлаштований до промислової зони установи до дільниці з виготовлення металоконструкцій для вагів, мав раніше 2 стягнення, які в установленому законом порядку погашені, має чотири заохочення, на заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Освіта», розкаявся у вчиненні злочину.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 31 липня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 04 січня 2021 року, засуджений характеризується з позитивного боку, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази, має два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку; працевлаштований до промислової зони установи до дільниці з виготовлення металоконструкцій для вагів, до праці ставиться з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує своєчасно та якісно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійсню за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; відповідно до ст. 126 КВК України прагне до підвищення та вдосконалення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку установи ; відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодільних організацій1, входить до складу ради колективу засуджених; відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач, стосунки доброзичливі, позитивно впливають на процес виправлення. Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 , складеної заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 та довідки про заробітну плату, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у період часу з серпня по грудень 2018 року, з квітня по листопад 2019 року, у січні, та у період з березня по листопад 2020 року був працевлаштований до цеху №2 установи, де виконував роботи з виготовлення металоконструкцій для вагів, нестандартних виробів.
Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має чотири непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)06 липня 2004 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком з випробовуванням 3 роки. На підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2005 року скасовано звільнення від відбування покарання та направлено для відбуття призначеного за вироком покарання у виді 5 років позбавлення волі, 07 жовтня 2008 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 12 днів;

2)02 лютого 2009 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 25 червня 2011 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 6 місяців 26 днів;

3)03 лютого 2017 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком з випробовуванням 2 роки. На підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_5 скасовано звільнення від відбування покарання та направлено для відбуття призначеного за вироком покарання у виді 3 років позбавлення волі;

4)29 травня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції закону, який діяв на час вчинення) відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, вчинив вказані злочини в період іспитового строку за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого неодноразово застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням, зокрема за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2004 року та за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив, обов`язки, покладені на засудженого вказаними вироками суду не виконував, у зв`язку з чим звільнення від відбування покарання скасовувалось і засуджений направлявся для відбування реального покарання. Також до засудженого вже неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2004 року та за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06 березня 2018 року, під час тримання в УВП №23 м. Полтави характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 31 липня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100».
Згідно Витягу з протоколу №23 від 03 червня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.

Разом з тим, після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_5 як особі, яка не довела свого виправлення, до останнього було застосовано лише два заохочення у вигляді подяки за виконання обов`язків, покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки 15 липня 2020 року та 20 жовтня 2020 року.

Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності два рази 14 листопада 2018 року за вживання нецензурних та жаргонних слів, порушення розпорядку дня, неввічливе ставлення до персоналу установи, за що на нього було накладено стягнення у виді оголошення догани та ДІЗО строком на 3 доби, і хоча зазначені стягнення на день розгляду подання про умовно-дострокове звільнення погашені у встановленому законом порядку, їх накладення свідчить про те, що засуджений допускав порушення режиму тримання та не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Як вбачається зі змісту вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, з ОСОБА_5 стягнуті процесуальні витрати на залучення експерта у розмір 572 гривні. Як вбачається зі змісту довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 05 січня 2021 року, на виконання до бухгалтерії установи виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат із засудженого ОСОБА_5 не надходив, з особового рахунку утримань не було. Разом з тим, засуджений, достовірно знаючи про наявність таких витрат, будучи працевлаштованим в установі виконання покарань та отримуючи заробітну плату, не здійснив жодних заходів щодо відшкодування судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року та вважає подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 22 березня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1