ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/356/21 Справа № 204/7189/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,
ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з проханням зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 24.12.2018 року по 15.08.2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом першої інстанції йому було відмовлено в задоволенні його клопотання, у зв`язку з тим, що розгляд його справи за нововиявленими обставинами в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська ще не закінчився.
Вважає, що суд повинен був задовольнити його клопотання, оскільки проміжок часу з 24.12.2018 року по 15.08.2020 року вже закінчений, а з 15.10.2020 року, коли його етапували з ДУВП №1 м. Вінниця в ДУВП №4 м. Дніпро за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, почався новий відлік часу.
Зазначає, що суд першої інстанції до розгляду його клопотання віднісся формально, оскільки не зробив запит щодо надання ДУВП №4 м. Дніпро його особової справи.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
В обґрунтування свого судового рішення суд зазначив, що ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19, 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено виключну міру покарання - смертну кару - розстріл з конфіскацією в дохід держави всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997 року, вирок Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року змінено та ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.222, п.п. «а», «г», «з» ст.93 , ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).
Крім того, ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року за п. «з» ст.93, чч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено виключну міру покарання - смертну кару - розстріл з конфіскацією в дохід держави всього майна. Ухвалою Верховного суду України від 09.03.1999 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 змінено. Виключено з вироку рішення про призначення за п. «з» ст.93 КК України додаткового покарання у вигляді конфіскації майна і вважати засудженим за цим законом та за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.17, 140 ч.2, 140 ч.2, 142 ч.2, на підставі ст..42 ч.1 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, а на підставі ст..42 ч.3 КК України до виключної міри покарання розстрілу з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року ОСОБА_8 замінено призначене покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 28.11.2018 року, ОСОБА_8 було етаповано із ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» Міністерства юстиції України до Дніпропетровського УВП УДПСУ в Дніпропетровській області, для подальшої його доставки у судове засідання Дніпропетровського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги засудженого на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2018 року про повернення заяви ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами.
В судовому засіданні встановлено, що на цей час на розгляді в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська перебуває провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування вироків судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року, вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року, ухвал даного суду від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року стосовно нього, а також проведення нового судового розгляду та ухвалення нового вироку, та остаточне рішення судом не прийнято.
При цьому, ОСОБА_8 було переведено до ДУВП №4 саме для розгляду провадження за нововиявленими обставинами та скасування вказаних вироків та ухвал стосовно ОСОБА_8 , яке перебуває на розгляді в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська.
Тобто, в розумінні ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону із змінами внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ), термін з 24.12.2018 року по 15.08.2020 року ОСОБА_8 може бути зарахований при закінченні розгляду провадження в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, якщо будуть для цього підстави.
Враховуючи, що ОСОБА_8 тимчасово залишений в ДУВП №4 для розгляду вказаного провадження, за яким рішення на момент розгляду заяви не прийнято і воно досі перебуває на розгляді в іншому суді, суд дійшов висновку, що підстав для застосування ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону зі змінами внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 №838-VIIІ) немає.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги засудженого та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19, 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією в дохід держави всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997 року вказаний вирок суду змінено, та зазначено ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.222, п.п. «а», «г», «з» ст.93 , ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).
Також вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року ОСОБА_8 засуджено за п. «з» ст.93, чч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ч.ч.1,3 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією в дохід держави всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 09.03.1999 року вказаний вирок суду змінено, та виключено з вироку рішення про призначення за п. «з» ст.93 КК України додаткового покарання у вигляді конфіскації майна і вважати засудженим за цим законом та за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.17, 140 ч.2, 140 ч.2, 142 ч.2, ст.42 ч.1, ст.42 ч.3 КК України до виключної міри покарання розстрілу з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року ОСОБА_8 замінено призначене покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
За положеннями пункту 1 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Суд першої інстанції, розглядаючи вказане клопотання засудженого, встановив, що ОСОБА_8 було етаповано із ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» Міністерства юстиції України до ДУВП №4 для розгляду провадження за нововиявленими обставинами та скасування вказаних вироків та ухвал стосовно ОСОБА_8 , яке перебуває на розгляді в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, та за яким рішення на час розгляду заяви не прийнято, а тому суд дійшов висновку, що підстав для застосування ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIIІ) немає, оскільки питання зарахування чи відсутності підстав для зарахування терміну з 24.12.2018 року по 15.08.2020 року може бути вирішене при закінченні розгляду провадження в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що засуджений ОСОБА_8 був переведений до ДУВП №4 саме для розгляду провадження за нововиявленими обставинами, яке перебуває на розгляді в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого з викладених вище підстав.
Твердження апеляційної скарги про те, що проміжок часу з 24.12.2018 року по 15.08.2020 року є закінченим, не приймається до уваги, оскільки розгляд провадження триває, відповідно до ухвал Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 року заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироків судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року, вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року, ухвал даного суду від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року стосовно нього та про звільнення його від подальшого відбуття покарання, обмежившись відбутим покаранням, направлено до суду першої інстанції для виконання вимог ст.464 КПК України (а.п. 26-27, 28-30), ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2019 року відкрито провадження за вказаною заявою ОСОБА_8 , та на цей час розгляд провадження триває.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року є законною, обгрунтованою і вмотивованою та не вбачає підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги засудженого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4