Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6291/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
потерпілої: ОСОБА_10 ,
захисника: ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, росіянина, одруженого, на утриманні неповнолітній дітей не має, з вищою освітою, безробітного, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.
Речовий доказ паперовий конверт із волоссям чорного кольору - знищено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що близько 1 години 01.04.2019 перебував у приміщенні виборчої дільниці № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: вул. Рильського, 9 у м. Житомирі, де у нього виник словесний конфлікт із працівником Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 , яка перебуваючи у форменому одязі, з жетоном, з табельною вогнепальною зброєю та спецзасобами, здійснювала охорону громадського порядку на вказаній виборчій дільниці під час виборів Президента України.
У цей же час, місці та за вказаних обставин, поводячи себе зухвало, ОСОБА_9 , якому було достеменно відомо, що перед ним перебуває працівник поліції при виконанні службових обов`язків, одягнений у формений одяг з шевронами та нагрудним знаком, під час того, як ОСОБА_10 проходила повз нього, умисно наніс один удар долонею правої руки в ліву частину голови останньої та відразу ж схопив ОСОБА_10 за ліве вухо та волосся на голові і застосовуючи фізичні зусилля, потягнув її у свою сторону.
У результаті вказаних дій, ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді двох синців на голові зліва та струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження щодо нього за ч.2 ст.345 КК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню. Вказує, що 31 березня 2019 року з 06:30 год. знаходився на виборчій дільниці № 181354 за адресою: м. Житомир, вул. Рильського, 9 в складі виборчої комісії. Робота виборчої комісії з виборцями тривала до 20:00 год. та після чого дільниця зачинилися, і розпочався підрахунок голосів. Весь склад виборчої комісії працював на першому поверсі будівлі виборчої дільниці. Для оформлення підсумкових протоколів, секретар виборчої дільниці ОСОБА_12 разом з членом комісії ОСОБА_13 піднялися близько 23 год. 00 хв. на другий поверх приміщення, де знаходилася виборча дільниця. У зв`язку з тим, що близько 2-х годин проводилося введення даних до комп`ютеру виборчої дільниці, що знаходився на другому поверсі, у більшості членів комісії почали виникати різноманітні припущення щодо якості роботи секретаря виборчої комісії на другому поверсі. З метою надання можливої допомоги при введенні даних до інформаційної системи та якнайшвидшого закінчення роботи комісії він разом зі своєю дружиною ОСОБА_14 піднялися на другий поверх виборчої дільниці. До кабінету, де знаходився комп`ютер для введення даних, спочатку зайшла ОСОБА_14 , а через короткий проміжок часу і він. У даному кабінеті знаходилося три особи: потерпіла ОСОБА_10 , секретар комісії ОСОБА_12 та член комісії ОСОБА_13 . В момент входу в кабінет він став свідком словесного конфлікту потерпілої ОСОБА_10 та своєї онкохворої дружини ОСОБА_14 . У подальшому відстань між потерпілою та ОСОБА_14 критично зменшилася, і виключно турбуючись про здоров`я своєї хворої дружини -пенсіонерки, якій 29 березня 2019 року було вставлено диски в спині, він ввійшов у вільний простір між жінками, що сварилися. Жодних додаткових дій для припинення словесного конфлікту він не вчиняв. Додатково зазначає, що вони всі знаходилися на виборчій дільниці без сну та нормального харчування більше 18 годин. Після того, як потерпіла ОСОБА_10 відійшла від ОСОБА_14 до вікна, - він та ОСОБА_14 вийшли з кабінету. Через короткий проміжок часу з кабінету вийшли і секретар комісії ОСОБА_12 та член комісії ОСОБА_13 . Вказане свідчить, що його поведінка по недопущенню будь-якого ушкодження здоров`я її онкохворої дружини не мала жодного умислу на нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 саме як представнику правоохоронного органу. Отже, кваліфікація його дій за ч.2 ст.345 КК України є не правильною, оскільки склад вказаного злочину у даній ситуації відсутній. У свою чергу, суд першої інстанції на зазначену обставину жодної уваги не звернув та ухвалив незаконний та необґрунтований вирок, який підлягає скасуванню. Додатковим свідченням цього є те, що потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які були допитані в судових засіданнях у даній справі, показали, що між працівником поліції ОСОБА_10 та обвинуваченим та/або його дружиною, під час виконання кожним своїх обов`язків на виборчій дільниці № 181354 жодних конфліктів/словесних перепалок не було. Також, на обґрунтованість вказаного твердження свідчить його комплексна характеристика, як особи, яка є військовим офіцером, він жодного разу не вчиняв правопорушень, для оточуючих та своїх дітей/внуків є лише прикладом добросовісної поведінки по житті.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.345 КК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню. Вказує на те, що обвинувачений на допитах свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнавав і послідовно пояснював органу досудового розслідування та в суді 1-й інстанції, що 31 березня 2019 року з 06:30 год. знаходився на виборчій дільниці № 181354 за адресою: м. Житомир, вул. Рильського, 9 в складі виборчої комісії. Робота виборчої комісії з виборцями тривала до 20:00 год. та після дільниця зачинилися і розпочався підрахунок голосів. Весь склад виборчої комісії працював на першому поверсі будівлі виборчої дільниці. Для оформлення підсумкових протоколів, секретар виборчої дільниці ОСОБА_12 разом з членом комісії ОСОБА_13 , піднялися близько 23 год. 00 хв. на другий поверх приміщення, де знаходилася виборча дільниця. У зв`язку з тим, що близько 2-х годин проводилося введення даних до комп`ютеру виборчої дільниці, що знаходився на другому поверсі, у більшості членів комісії почали виникати різноманітні припущення щодо якості роботи секретаря виборчої комісії на другому поверсі. З метою надання можливої допомоги при введенні даних до інформаційної системи та якнайшвидшого закінчення роботи комісії, ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною ОСОБА_14 піднялися на другий поверх виборчої дільниці. До кабінету, де знаходився комп`ютер для введення даних, спочатку зайшла ОСОБА_14 , а через короткий проміжок часу і ОСОБА_9 . У даному кабінеті знаходилося три особи: потерпіла ОСОБА_10 , секретар комісії ОСОБА_12 та член комісії ОСОБА_13 . В момент входу в кабінет ОСОБА_9 став свідком словесного конфлікту потерпілої ОСОБА_10 та своєї онкохворої дружини (а.с. 154) ОСОБА_14 . У подальшому відстань між потерпілою та ОСОБА_14 критично зменшилася, і виключно турбуючись про здоров`я своєї хворої дружини -пенсіонерки, якій 29 березня 2019 року було встановлено диски в спині, ОСОБА_9 ввійшов у вільний простір між жінками, що сварилися. Жодних додаткових дій для припинення словесного конфлікту ОСОБА_9 не вчиняв. В суді першої інстанції не знайшов свого підтвердження факт прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_9 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , оскільки його поведінка не може свідчити про таке бажання, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченого саме на нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень. Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_9 щодо відсторонення ОСОБА_10 від онкохворої дружини обвинуваченого ОСОБА_14 носили спонтанний і ситуативний характер та виникли через конфлікт слідчої з ОСОБА_14 , і ОСОБА_9 намагався припинити конфлікт, а не нанести тілесні ушкодження потерпілій. Обвинувачений будь-яких дій, що свідчили б про спрямованість саме на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій, не вчиняв, що було встановлено у судовому засіданні із показань самого обвинуваченого, свідків. Таким чином, єдиним правильним висновком в межах даного кримінального провадження є висновок про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Більше того, потерпіла ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які були допитані в судовому засіданні показали, що між працівником поліції ОСОБА_10 та обвинуваченим та/або його дружиною, під час виконання кожним своїх обов`язків на виборчій дільниці № 181354 жодних конфліктів/словесних перепалок не було.

Крім того апелянт також посилається на безпідставно суворе покарання, призначене обвинуваченому, не дивлячись на дані про його особу та думку прокурора про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника прокурор подав письмові заперечення, в яких просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника залишити без задоволення. Вказує, що судом першої інстанції досліджено та правильно надано оцінку всім доказам по справі, висновки суду в повній мірі підтверджені дослідженими в ході судового розгляду доказами та не містять суперечностей. Так, у ході судового розгляду вина обвинуваченого у інкримінованому йому правопорушенні доведена та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 України доведена повністю.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду справи надав пояснення, аналогічні своїм поясненням в суді першої інстанції, зазначив що ніякого наміру на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, тим більш у зв`язку з виконанням нею своїх службових обов`язків, він не мав, тілесних ушкоджень не спричиняв. Зазначив також про безпідставність призначення надмірно суворого покарання із врахуванням його особи, відсутності умислу на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій та недоведеності його вини.

Прокурори в ході апеляційного розгляду кримінального провадження заперечили щодо задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні категорично заперечила проти задоволення апеляційних скарг, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, втому числі і щодо призначеного обвинуваченому покарання. Підтримала свої пояснення, надані в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи, пояснення та думку учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Згідно ст.104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Перед підписанням протоколу учасникам процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Суд зазначених вимог закону під час розгляду провадження при здійсненні висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України дотримався. Зазначений висновок відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах. Разом з тим в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вирок не є в повному обсязі законним та обгрунтованим, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим та його особі, призначене з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим на підставі положень ст.ст. 409, 413, 414 КПК України в цій частині підлягає зміні. Таким чином доводи апеляційних скарг щодо недоведеності вини обвинуваченого в тому обсязі обвинувачення, яке встановлено судом, свого підтвердження не знайшли, однак апеляційні скарги в частині суворості покарання та необхідності його пом`якшення підлягають задоволенню.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, викладені в їх апеляційних скаргах, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про те що в основу обвинувального вироку суд поклав докази, які зібрані органом досудового розслідування з порушенням прав людини і основоположних свобод, а інші суперечливі обставини, на які посилався захисник, не досліджував, і оцінку у вироку їм не дав.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_9 , допитана потерпіла та свідки, показанням яких надана юридична оцінка, досліджені та належним чином оцінені докази кожен окремо та в їх сукупності, тощо.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст.85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_9 повністю підтверджується, а доводи його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника про те, що він не вчиняв даного злочину, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Зокрема з показів потерпілої ОСОБА_10 , які вона підтвердила в ході повторного допиту апеляційним судом, вбачається, що 29.03.2019 вона заступила на службу по охороні громадського порядку під час виборів Президента України на виборчу дільницю № НОМЕР_1 , що знаходилась за адресою АДРЕСА_3 , де перебувала до закінчення проведення виборів у форменому одязі з вогнепальною зброєю та спецзасобами. Близько 1 години ночі 01.04.2019 в кабінеті №203, що розташований на вказаній виборчій дільниці обвинувачений ОСОБА_9 , який був членом виборчої комісії, почав висловлювати свої претензії стосовно того, що секретар комісії ОСОБА_12 , довго заповнювала протоколи. З цього приводу потерпіла зробила зауваження обвинуваченому, на що той відповів: «Хто ти така?». Вона відповіла обвинуваченому, що здійснює на дільниці охорону громадського порядку. Після цього зайшла дружина обвинуваченого, присіла і висловилась до неї нецензурною лайкою. Коли проходила до вікна повз обвинуваченого, останній вдарив її відкритою долонею правої руки в ліву частину голови, одразу вхопивши її за ліве вухо і волосся на голові та потягнув у свою сторону, застосовуючи фізичні зусилля. В цей же час вона звертаючись до обвинуваченого, повідомила, що він робить, оскільки вона знаходиться при виконанні службових обов`язків та має зброю. Після цих слів обвинувачений одразу відпустив її. Під час цієї події були присутні ОСОБА_12 , дружина обвинуваченого та ОСОБА_13 . Далі всі, крім неї вийшли з кабінету. В результаті завданого фізичного болю у неї запаморочилась та боліла голова, вона перебувала в стресовому стані та плакала, оскільки відчувала образу. В подальшому, внаслідок цієї події вона перебувала на стаціонарному лікуванні в поліклініці МВС та пройшла курс лікування. Обвинувачений заподіяв їй 2 синці на голові зліва та струс головного мозку. 01.04.2019 була присутня під час огляду місця події з 14:20 год. до 14:55 год., однак чи підписувала протокол огляду точно не пам`ятає. Слідчий експеримент проводився за її участі.

Зазначені покази та версію подій потерпілої підтверджено також показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 .

Так за показами свідка ОСОБА_13 01.04.2019 після 12 години ночі під час виборів вона була членом комісії в приміщенні виборчої дільниці по вулиці Рильського, 9, у м. Житомирі. Разом з секретарем комісії ОСОБА_12 вона піднялась на другий поверх, а саме до кабінету, де знаходилась потерпіла в форменому одязі з шевронами та нагрудним знаком. Потім до цього ж кабінету зайшли обвинувачений з дружиною, які висловили своє невдоволення тим, що довго відбувається підрахунок голосів. Ми пояснили що швидше не буде. Потерпіла сказала їм, щоб вони не заважали. Потім відбулась словесна перепалка між обвинуваченим та потерпілою, після чого свідок почула, що потерпіла вскрикнула. Бачила, як обвинувачений забирав руку від голови потерпілої, а остання після цього взялася за волосся та почала плакати, поправляючи волосся. Резинка на волоссі потерпілої була спущена від того, що обвинувачений потягнув її за волосся. Також свідок згодом бачила на підлозі кабінету чорняве волосся. Вважає, що клочок цього волосся згідно його кольору міг належати потерпілій.

За показами свідка ОСОБА_15 01.04.2019 після 00 години на виборчій дільниці знаходились потерпіла та обвинувачений, проводився підрахунок голосів. Вона бачила, як обвинувачений та його дружина піднялися на другий поверх та чула, як останні були невдоволені тим, що інші члени комісії довго рахували голоси. Що відбувалося на другому поверсі між обвинуваченим та потерпілою вона не знає.

За показами свідка ОСОБА_12 вона виконувала обов`язки секретаря виборчої комісії на виборах Президента України 31.03.2019 на виборчій дільниці, що знаходилась по АДРЕСА_3 . На другому поверсі наведеної виборчої дільниці вже пізно вночі перебувала потерпіла у форменому одязі із знаками відліку та зайшли обвинувачений і його дружина, які були невдоволені тим, що довго відбувається підрахунок голосів. Далі відбулася сварка між обвинуваченим та потерпілою. Піднявши голову, бо викрикнула потерпіла побачила як обвинувачений забирав руку від волосся потерпілої та в неї було після цього розтріпане волосся, яке до цього було зібрано резинкою позаду голови. Потерпіла сказала, що вона цього так не оставить і дзвонила в поліцію. Після того, як приїхала на виклик потерпілої поліція вона побачила на підлозі клочок волосся, яке по кольору співпадало з волоссям потерпілої та остання казала, що це її волосся, яке вирвав ОСОБА_17 . ОСОБА_10 одразу після події з обвинуваченим казала, що їй болить голова і її вдарили.

За показами свідка ОСОБА_16 вона була членом комісії на виборах Президента України 31.03.2019, де познайомилась з потерпілою та обвинуваченим. На першому поверсі проводився підрахунок голосів. Знала, що на другому поверсі знаходились секретар, яка готувала бланки, і потерпіла, яка здійснювала охорону громадського порядку. Після 00 год. 01.04.2019 обвинувачений та його дружина піднімались на другий поверх, де знаходились близько 10 хвилин, а згодом спустились на перший поверх. Безпосереднім свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілою вона не була.

З огляду на вказані показання свідків, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу того, що згідно показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 будь-яких конфліктів між працівником поліції, обвинуваченим та його дружиною не було та про те, що вирок суду постановлений на суперечливих показаннях потерпілої та шляхом довільного та вибіркового цитування свідчень допитаних свідків є надуманими та спростовуються показаннями вказаних свідків та іншими доказами, зміст яких стороною захисту перекручено та розтлумачено на користь своєї версії захисту.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується нижченаведеними дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0001376;

- рапортом інспектора-чергового Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_18 ;

- даними з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.04.2019 року,

- протоколом огляду місця події від 01.04.2019 року;

- даними з постанови слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_19 від 01.04.2019 року,

- висновком експерта Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради №1093 від 04.04.2019 року.

-протоколом слідчого експерименту від 03.04.2019 за участю потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 .

При цьому відповідно до ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Згідно положень ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

За положеннями ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно ст.104 даного Кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Перед підписанням протоколу учасникам процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Аналізуючи зміст наведених вище доказів та надаючи їм оцінку з огляду на зазначені вище норми КПК України, судом першої інстанції цілком обґрунтовано відповідно до вимог КПК України визнано їх допустимими та належними, критично поставившись до доводів захисника щодо недопустимості таких з них як протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту та висновку експерта № 1093.

При цьому слід зазначити, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, недопустимості частини доказів тотожні їх доводам, наведеним в заперечення проти пред`явленого обвинувачення під час судового розгляду провадження, та були предметом розгляду судом першої інстанції і обгрунтовано відхилені судом з наведенням мотивів такого рішення у вироку. З вказаними висновками суду погоджується і колегія судді апеляційного суду.

Зокрема, доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол слідчого експерименту від 03.04.2019, висновок експерта №1093 від 04.04.2019 та протокол огляду місця події від 01.04.2019 є недопустимими доказами, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є безпідставними, оскільки під час допиту потерпілої ОСОБА_20 в судовому засіданні вона підтвердила, що брала участь в огляді місця події 01.04.2019 за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно протоколу огляду місця події від 01.04.2019 за вказаною адресою ОСОБА_21 вказала на місце спричинення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, про що свідчить зміст протоколу та зображення №25 ілюстративної таблиці до протоколу. Пояснення ОСОБА_20 у протоколі огляду місця події відповідало її показанням в суді. Протокол огляду місця події складено за участі слідчого ОСОБА_22 , понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , спеціаліста ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , яка могла ознайомитись зі змістом протоколу після 03.04.2019.

До того ж станом на момент судового розгляду цей протокол огляду потерпілою підписано, що не заперечувалося учасниками судового провадження, тому, на думку суду першої інстанції, остання могла ознайомитись зі змістом протоколу після 03 квітня 2019 року, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому слід зазначити, що сам факт відсутності підпису потерпілої в зазначеному протоколі не може свідчити про беззаперечну його невідповідність вимогам ст. 104 КПК України, а відтак і про його недопустимість, тим більш, що потерпіла не заперечує своєї участі в даній слідчій дії, як не заперечує і правильності змісту даного протоколу.

Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відсутність підпису потерпілої в протоколі огляду місця події станом на 03.04.2019 року не свідчить про те, що огляд місця події та оформлення протоколу огляду місця події було проведено з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства, а тому визнав цей протокол допустимим доказом.

Крім того, судом встановлено, що слідчий експеримент, проведений 03.04.2019 за участю потерпілої ОСОБА_10 та участю понятих в приміщенні коридору ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» за адресою: м. Житомир, вул. професора Кравченка, 2, також є допустимим доказом. Під час слідчого експерименту потерпіла відтворювала механізм спричинення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 01.04.2019, а не обстановку місця вчинення злочину.

Також у ході судового розгляду на основі показань потерпілої та свідків встановлено, що факт спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 відбувся близько 01 год. 00 хв. 01.04.2019, огляд ОСОБА_10 проводився о 04 год. 00 хв., отже, судово-медичним експертом допущено технічну помилку в акті судово-медичного обстеження №1067, який відображено у висновку експерта №1093 від 04.04.2019. Таким чином, суд правильно визнав протокол слідчого експерименту від 03.04.2019 допустимим доказом і відповідно допустимим є і висновок експерта №1093 від 04.04.2019.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника щодо неврахування пояснень свідка ОСОБА_14 , яка є дружиною обвинуваченого, то слід зазначити наступне.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що є дружиною ОСОБА_9 31.03.2019 була разом з чоловіком членами виборчої комісії на виборах Президента України на виборчій дільниці по АДРЕСА_3 . Хтось сказав, що потрібно зробити копії протоколів, ОСОБА_14 близько 01 год. 00 хв. піднялась на 2-й поверх в кімнату, де знаходились секретар виборчої комісії, член комісії та поліцейська. ОСОБА_10 сказала, що ОСОБА_14 не має права знаходитись у тій кімнаті, нецензурно виражалась. ОСОБА_10 штовхнула своєю рукою ОСОБА_14 в ліве плече. У цей момент зайшов ОСОБА_9 і став між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 обличчям до останньої, переживав, бо ОСОБА_14 29.03.2019 вставили диски. ОСОБА_14 стверджувала, що ОСОБА_9 . ОСОБА_10 взагалі не чіпав. ОСОБА_14 взяла протоколи і вони з чоловіком пішли на 1-й поверх. Після поштовху ОСОБА_10 у ОСОБА_14 були синці на руці. До органів поліції із заявою на неправомірні дії ОСОБА_10 не зверталась.

При цьому до показань вказаного свідка суд поставився критично, та визнав їх неналежним доказом, оскільки даний свідок є дружиною обвинуваченого, крім того її показання не узгоджуються з іншими доказами, в тому числі і показами свідків, з чим також погоджується колегія суддів. Посилання сторони захисту в підтвердження версії подій, зазначеної обвинуваченим та його дружиною ОСОБА_14 , на копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_14 №3316 від 01.04.2019 та на акт судово-медичного обстеження ОСОБА_14 №1063 від 01.04.2019, також є неспроможними, оскільки згідно копії наведеної вище виписки у ОСОБА_14 наявні синці зовнішньої поверхні лівого плеча у стадії цвітіння, а згідно зазначеного вище акту судово-медичного обстеження у неї виявлено синець на лівій верхній кінцівці, який утворився від дії тупого твердого предмету, не менше як за 5-7 діб до судово-медичного обстеження. Таким чином зазначені ушкодження не можуть бути підтвердженням подій, що відбувалися 31.03.2019 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що 31.03.2019 був членом виборчої комісії на виборах Президента України на виборчій дільниці по АДРЕСА_3 , знав, що ОСОБА_10 є працівником поліції для охорони громадського порядку. 01.04.2019 близько 01 год. 00 хв. він разом з дружиною піднялись на 2-й поверх, ОСОБА_14 на 30 секунд раніше. Коли ОСОБА_9 піднімався, почув, що сваряться ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Коли зайшов до кабінету, то побачив, як ОСОБА_10 відштовхнула ОСОБА_14 рукою. ОСОБА_9 став між дружиною та ОСОБА_10 лицем до останньої. ОСОБА_10 він не чіпав, умислу заподіяти останній тілесні ушкодження у нього не було. Після цього, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 спустились па 1-й поверх. Однак суд першої інстанції до його показань поставився критично як до способу захисту від відповідальності, оскільки його показання та показання його дружини ОСОБА_14 суперечать послідовним і незмінним показанням потерпілої, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмовим доказам. Натомість показання потерпілої, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 логічні та узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами, крім того версія обвинуваченого та ОСОБА_14 суперечить також висновку експертизи, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційних скарг про відсутність умислу у ОСОБА_9 на нанесення тілесних ушкодження та відсутність у вироку суду мотиву та форми вини кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки під час судового розгляду провадження було встановлено та зазначено у вироку суду, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 нанесено ОСОБА_10 як працівнику правоохоронного органу саме з прямим умислом у зв`язку з виконанням нею своїх службових обов`язків, оскільки обвинувачений достеменно знав, що ОСОБА_10 здійснювала охорону громадського порядку на виборчій дільниці під час виборів Президента України, вона перебувала у форменому одязі з шевронами та нагрудним знаком, з жетоном, з табельною вогнепальною зброєю та спецзасобами. Нею саме як працівником поліції зроблено ОСОБА_9 зауваження. Однак, на вказане зауваження ОСОБА_9 зреагував спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_10 як працівнику поліції.

Щодо відсутності постанови про визначення групи прокурорів в матеріалах провадження варто зазначити, що оскільки сторона захисту не ставила під сумнів легітимність процесуальних дій прокурорів та допустимість отриманих під час досудового розслідування доказів внаслідок відсутності, з точки зору сторони захисту, повноважень у прокурорів щодо участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження, підстави для надання відповідної постанови були відсутні.

Крім того, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження №0001376 захисник ознайомився і з постановою про визначення групи прокурорів у даному провадженні у складі прокурорів Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які також зазначені в обвинувальному акті.

Разом з тим, 19.02.2020 року участь у судових дебатах брала прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_29 , яка надавала суду постанову про визначення групи прокурорів, тому твердження захисника про те, що судом першої інстанції здійснено судовий розгляд справи у складі не уповноваженої сторони державного обвинувачення, що на його думку свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, підтвердження не знайшло.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України, та зроблено законний, обґрунтований та вмотивований висновок про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 345 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про те, який вид та міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, характеризується позитивно, разом з тим вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, не розкаявся, вчинив злочин відносно молодої дівчини - працівника правоохоронного органу при виконанні нею своїх службових обов`язків. Також судом враховано думку потерпілої, яка наполягала на суворості призначення покарання, та дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Однак на думку колегії суддів суд першої інстанції не в повній мірі врахував встановлені обставини, які мають значення для призначення покарання, та помилково прийшов до висновку, що досягнення мети покарання можливо лише при його реальному відбуванні ОСОБА_9 , допустивши невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так на думку апеляційного суду, суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, характеризується позитивно, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції також не враховано й той факт, що станом на 01 квітня 2019 року ОСОБА_9 працював в КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР на посаді майстра РК-6, де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, активно брав участь у заходах спрямованих на підвищення кваліфікації, трудову дисципліну ніколи не порушував, з працівниками в конфлікти не вступав, легко знаходить спільну мову з співробітниками, за час роботи стягнень не мав. Неодноразово відзначався подяками, грамотами, нагородами, грошовими преміями. Також виключно позитивно характеризувався за місцем попередньої роботи в ДП «Житомирський бронетанковий завод».

Судом також не враховано й той факт, що згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 перебуває на обліку з приводу діагнозу: стан після закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку 12 жовтня 2017 року) у вигляді цефалгічного синдрому з вистибуло-атактичними порушеннями, симптоматична артеріальна гіпертензія II стад., ступінь 2, ризик 3. Також не враховано стан здоров`я його дружин, яка у зв`язку із захворюванням потребує сторонньої допомоги, в тому числі і самого обвинуваченого

При цьому хоча судом і не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, разом тим не було встановлено і обставин, які б обтяжували його.

Крім того, апеляційний суд з урахуванням вищенаведених обставин, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновок Богунського районного відділу ДУ « Центр пробації» в Житомирській області, викладений у досудовій доповіді, відповідно якої цей орган прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду.

В доповіді також зазначено, що у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому думка потерпілої про необхідність призначення суворого покарання з реальним його відбуванням, із врахуванням сукупності наведених вище обставин, які на думку апеляційного суду не свідчать про істотну суспільну небезпеку як вчиненого ОСОБА_9 правопорушення за наведених у вироку обставин, так і його особи, як і той факт, що обвинувачений не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, не можуть бути безумовними факторами для визначення обвинуваченому більш суворого покарання з реальним його відбуттям.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прокурор при розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, висловлюючи свою позицію щодо покарання, не заперечував проти звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням та встановлення іспитового строку. Вказані обставини також були підтримані прокурором й в апеляційній інстанції.

Відповідно до позицій Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч.2 ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових та фактичних підстав щодо звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі норм ст.ст.75,76 КК України.

При цьому належить врахувати, що норми ст.75 КК України не містять обмежень щодо її застосування з урахуванням не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину.

При цьому колегія суддів зазначає, що думка потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні як в суді 1-ї інстанції так і в апеляційній інстанції належно врахована, проте вона не є визначальною при призначенні покарання обвинуваченому.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, оскільки його відбування у такий спосіб слугуватиме запобіганню вчинення ним нових злочинів, а його виправлення об`єктивно можливе без ізоляції від суспільства. При цьому вирок суду у відповідності до положень ст.ст. 409, 414 КПК України в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає відповідній зміні.

В решті вирок є законним і обгрунтованим, та повинен бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.345 КК України в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: