Провадження №1-кп/127/661/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2020 за № 0000952, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Белькачі Російської Федерації (Республіка Саха), громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2020 близько 02:20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в дворі житлового багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 зробив ОСОБА_6 зауваження через те, що останній порушував громадський порядок і між ними виникла словесна суперечка.

В подальшому, ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, незважаючи на те, що він перебував в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, діючи умисно, безпідставно, з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість та очевидну зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві, продовжуючи своє нахабне поводження, взяв із припаркованого у зазначеному дворі автомобіля «AUDI», д.н. НОМЕР_1 , до своїх рук дві одиниці вогнепальної зброї, одна з яких зовні схожа на пістолет, а інша на автомат.

При цьому, ОСОБА_6 , тримаючи вищезазначені предмети в руках, підійшов до ОСОБА_4 та, погрожуючи йому фізичною розправою, умисно здійснив один постріл в область голови останнього із належної йому зброї, яка є гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «Форт 17 Р», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_2 , виробництва України (КНВО «Форт», м. Вінниця), який є короткоствольною вогнепальною зброєю, призначеною для стрільби патронами несмертельної дії, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами.

Після вищевказаних дій ОСОБА_6 на автомобілі марки «AUDI », д.н. НОМЕР_1 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_6 у ОСОБА_4 встановлений діагноз: «вогнепальна непроникаюча рана щічної ділянки справа». При судово-медичному обстежені (20.05.2020) у ОСОБА_4 виявлений рубець на правій щоці, який є наслідком загоєння рани. Отже, у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження: рана м`яких тканин правої щоки, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, допускає можливість її виникнення від травматичної дії вогнепального снаряду».

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, не погоджуючись з кваліфікацією його дій. При цьому суду пояснив, що в день події близько 23.00 год. він приїхав разом з ОСОБА_7 додому до останньої. ОСОБА_7 підійшла до вікна та побачила, що хтось світить у вікна ліхтариком. Коли ОСОБА_7 відчинила вікно, вони почули погрози від потерпілого на свою адресу. Він не мав наміру спускатись до потерпілого, однак згадав, що у нього в машині залишилась зброя після тренування.

Він вийшов у двір, забрав з автомобіля сумку, в якій знаходився пістолет та два патрона, а також взяв автомат. Обійшовши будинок, він нікого не побачив. Однак, коли він підійшов до під`їзду, зустрів потерпілого з характерним запахом алкоголю. Він попросив пропустити його, натомість ОСОБА_8 перегородив йому дорогу. Після цього він зарядив патрон до патронника, при цьому знову висловив вимогу пропустити його до під`їзду. В цей час потерпілий стрибнув до нього, потягнув обома руками за автомат та відбувся постріл. Після пострілу він відійшов від потерпілого і побачив, що останній нахилився, взявшись за голову. Слідів крові на потерпілому він не бачив, свідомість останній не втрачав.

Після цього з під`їзду вийшла ОСОБА_7 та забрала його до квартири. Коли вони підіймались, то чули, що ОСОБА_9 до когось телефонує, а згодом чули, що потерпілий самостійно зайшов до під`їзду та піднявся на 3-й поверх.

Вони з ОСОБА_7 поїхали у його квартиру, а зранку його затримали працівники КОРД.

Автомат до грудної клітки потерпілого він не приставляв, лише підняв його в напрямку останнього. Пістолет в цей час знаходився в іншій руці.

Потерпілий бачив зброю у його руках, оскільки він її демонстрував, коли просив пропустити до під`їзду.

В автомат були заряджені мисливські патрони.

Постріл прицільно він не здійснював, зрозумів, що він прийшовся у голову, але не бачив куди саме.

Завдану потерпілому шкоду він відшкодував у повному обсязі.

Громадський спокій він не порушував. Наміру стріляти він не мав, тому зброю ніс стволом донизу. Постріл відбувся внаслідок шарпання автомата потерпілим.

До даного випадку конфліктів з потерпілим він не мав.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 21.04.2020 після 22.00 год. він почув шум з квартири, яка розташована під його, та в якій проживає ОСОБА_10 останньою у нього неодноразово виникали сварки з приводу порушення тиші, у зв`язку з чим він звертався до поліції.

Він постукав у двері до квартири ОСОБА_7 , однак остання почала кричати, що він заважає їй відпочивати. При цьому він чув, як ОСОБА_7 просила когось розібратися з ним. Він вирішив спуститись у двір, подивитись чи світиться світло у вікнах ОСОБА_7 , при цьому він посвітив ліхтариком у зазначені вікна. З вікна виглянула ОСОБА_7 та запитала, навіщо він світив у вікна, він відреагував та пішов додому. Вже вдома він почув, що захлопнулись двері, і хтось побіг донизу, після чого він знову пішов на двір перевірити обстановку. З припаркованого неподалік автомобіля вийшов обвинувачений і направився в його сторону. При цьому у правій руці у обвинуваченого була гвинтівка, ззовні схожа на автомат «Калашникова», а в лівій пістолет. Йдучи до нього, обвинувачений висловлював йому погрози, на що він відповів, що створюючи шум, вони заважають йому спати. ОСОБА_11 пересмикнув затвор гвинтівки й направив дуло йому в груди. Згодом він почув постріл, після якого задзвеніло в голові, ОСОБА_11 обійшов його з правої сторони, після чого ОСОБА_7 забрала останнього до квартири. Що відбувалося далі, він не пам`ятає, отямившись на кухні, він викликав працівників поліції.

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почали активно рухатись по квартирі, потім вибігли та кудись уїхали.

Його госпіталізували, оскільки куля потрапила у нижню щелепу. Рана була рваною, під час проведення операції знайшли кулю.

З обвинуваченим він колись вчився у школі, однак зрозумів це вже під час досудового розслідування.

З ОСОБА_7 він перебуває у неприязних стосунках.

На даний час усі збитки йому відшкодовано та будь-яких претензій до обвинуваченого він не має. Просив суд ОСОБА_12 суворо не карати.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_11 її знайомий, а потерпілий ОСОБА_8 сусід.

В день події, близько опівночі вона з обвинуваченим приїхала до неї додому. Вона побачила, що хтось світить ліхтариком у вікно, про що повідомила ОСОБА_14 , потім вона відчинила вікно та запитала, чи світили до неї, на що сусід, використовуючи лайку та погрози, висловив їй вимогу вийти у двір. Обвинувачений взяв свою сумку та пішов з квартири. Вона вийшла у під`їзд, однак на вулицю не виходила, чула крики за дверима, а потім відбувся постріл. Після пострілу вона відчинила двері й ОСОБА_11 забіг до під`їзду, на його руках були сліди крові. Вони швидко зібрались та поїхали у квартиру ОСОБА_12 , де останній зранку був затриманий працівники КОРД.

Неприязних стосунків з потерпілим вона не мала. На час подій останній був в неадекватному стані.

Ну шуму, ні музики в її квартирі в той день не було.

Про наявністю у ОСОБА_12 пістолету вона обізнана не була, зброю побачила вже після того, як обвинувачений повернувся з вулиці.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) за клопотаннями сторін кримінального провадження дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-виписку із медичної карти хворого № 8416 від. 22.04.2020, відповідно до якої ОСОБА_4 встановлений діагноз: непроникаюче кульове поранення правої щоки;

-протокол огляду місця події від 22.04.2020, відповідно до якого в період часу з 03.47 до 03.56 год. оглянута ділянку місцевості біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , де на землі виявлені краплеподібні сліди речовини бурого кольору (далі РБК) та два предмета ззовні схожі на гільзи з маркуванням PS-9 9 мм РА; зазначені предмети та змиви зі слідів РБК вилучені та опечатані;

-протокол огляду місця події від 22.04.2020, згідно з яким в період часу з 12.53 до 13.40 год. оглянута квартиру АДРЕСА_4 , де виявлено та вилучено металеву ложку з нашаруванням речовини білого кольору, один медичний шприц, ємкістю 20 мл, з голкою та ковпачком, один шкіряний гаманець сірого кольору, одну грошову купюру номіналом 500 грн., банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , «Ощадбанк» № НОМЕР_5 , «Приватбанк» № НОМЕР_6 , одну паперову візитку на ім`я ОСОБА_6 , одну дисконтну картку «Віп Дах», одну сім-картку за номером НОМЕР_7 , один шкіряний гаманець чорного кольору, фірми виробника «Wittchen», дві грошових купюри номіналом по 100 доларів США, дві грошових купюри номіналом по 200 грн., одну грошову купюру номіналом 100 грн., чотири дисконтних картки, одну каблучку з жовтого металу, один полімерний футляр, в якому знаходиться монета з жовтого металу, пристрій для відстрілу гумовими кулями, фірми виробника «Форт 17 Р», калібру 9 мм, серійний номер № НОМЕР_2 та два металевих магазини, одну флеш-карта об`ємом 16 Гб, електронні ваги, фірми виробника «Digital Scale», вісім полімерних пакетів з застібками, в середині яких наявні залишки рідини, один медичний шприц, ємкістю 6 мл, із залишками рідини темного кольору, з голкою та ковпачком, один медичний шприц, ємкістю 2,5 мл, з голкою та ковпачком, чотири фрагменти полімерних пляшок, чотири полімерних пакета із застібками, в середині яких наявні залишки рідини, дві полімерних коробки, два фрагменти фольгових згортків, предмет схожий на автомат, з наявним маркуванням «Вироблено в Україні УОС 196 ІНИ 1355» з оптичним прицілом, магазин з 22 набоями, калібру 7,62 мм, чотири набої, калібру 7,62 мм, один набій з маркуванням «SrB 308 W», два фрагмента паперу звернуті у трубку, одну сім-картку за номером НОМЕР_8 , рацію, фірми виробника «Uniden», планшет, фірми виробника «Асус», два полімерних пакета із застібками, в середині яких наявні залишки порошкоподібної речовини, одну полімерну ємкість, в середині якої наявні залишки порошкоподібної речовини, металевий сейф, в якому знаходиться один полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору;

-протокол огляду місця події від 22.04.2020, згідно з яким в період часу з 15.47 до 17.00 год. оглянутий автомобіль марки «Audi», д.н. НОМЕР_1 , де виявлено та вилучено один магазин, в якому знаходиться 23 набої, один магазин, в якому знаходиться 6 набоїв, один дульний тормоз та компенсатор, один магазин, в якому знаходиться 8 набоїв, дві паперові коробки, в яких знаходиться 72 набої, калібру 5,45 мм, дозвіл на зброю виданий на ім`я ОСОБА_15 , три радіостанції, один предмет ззовні схожий на ніж, два магазина та один глушник, полімерний пакет, в якому знаходиться 37 гільз, два набої, калібру 5,45 мм та 9 мм, один магазин, в якому знаходиться 13 набоїв, один металевий предмет ззовні схожий на біту, чотири паперові коробки, в яких знаходиться 80 набоїв, калібру 7,62 мм, одна паперова коробка, в якій знаходиться 9 набоїв, калібру 9 мм, а також зазначений автомобіль;

-акт тимчасового затримання транспортного засобу для зберігання на спеціальному майданчику від 22.04.2020, відповідно до якого здійснене тимчасове затримання автомобіля марки «Audi», д.н. НОМЕР_1 , шляхом доставлення його на зберігання на спецмайданчик ГУНП у Вінницькій області;

-довідку № 126 від 23.04.2020 за підписом головного лікаря КП ВОНД «Соціотерапія» ОСОБА_16 , згідно з якою свідок ОСОБА_13 відмовилась від проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

-протокол огляду місця події від 22.04.2020, згідно з яким в період часу з 22.07 до 22.24 год. оглянута квартира АДРЕСА_5 , де виявлено та вилучено мисливський нарізний карабін, фірми виробника «ZBROYAR Z-10», калібр 308win, серійний номер № НОМЕР_9 , мисливський нарізний карабін, фірми виробника «Diamond Backd В15», калібр 5,56 мм, серійний номер № НОМЕР_10 , мисливський нарізний карабін, фірми виробника «NORINCOCQA», калібр 5,56 мм, серійний номер № НОМЕР_11 , ствол, серійний номер № НОМЕР_12 , магазин до карабіну, в якому знаходилося 30 набоїв, калібру 223 Rem., магазин до карабіну, в якому знаходилося 28 набоїв, калібру 223 Rem., полімерна ємність, в якій знаходилося 4 набої, калібру 12 мм, полімерна ємність, в якій знаходилося 20 набоїв, калібру 7,62 мм, кулі яких позначені червоною і чорною фарбою та 39 набоїв, калібру 7,62 мм, металевий багнет з ножами;

-протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 23.04.2020, згідно з яким ОСОБА_4 за загальними рисами обличчя та формою голови впізнав особу, зображену на фото під № 1, як таку, що спричинила йому вогнепальне поранення; відповідно до списку осіб, які зображені на фотознімках в протоколі, на фото під № 1 зображений ОСОБА_6 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 23.04.2020, згідно з яким ОСОБА_4 за загальними рисами обличчя та формою голови впізнав особу, зображену на фото під № 3, як таку, що мешкає в квартирі АДРЕСА_3 та з якою перебував чоловік, який спричинив йому вогнепальне поранення; відповідно до списку осіб, які зображені на фотознімках в протоколі, на фото під № 3 зображена ОСОБА_13 ;

-протокол огляду місця події від 24.04.2020, згідно з яким в період часу з 12.20 до 12.45 год. в приміщенні 2-ї лікарні МКЛ ШМД лікар ОСОБА_17 добровільно видав гумову кулю, вилучену під час проведення операції з рани з правої щоки ОСОБА_4 ;

-висновок експерта № 151 від 11.06.2020, відповідно до якого наданий на дослідження пістолет є ручною коротко ствольною вогнепальною зброєю гладко ствольним самозарядним пістолетом моделі «Форт 17 Р», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_2 , виробництва України (КНВО «Форт» м. Вінниця), призначеним для стрільби патронами несмертельної дії, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами; даний пістолет придатний для стрільби; конструкція пістолета не дозволяє здійснювати постріли штатними патронами до бойової зброї без внесення змін в конструкцію пістолета або патронів; будь-які зміни до конструкції пістолета не вносились. 2 гільзи, надані на дослідження, відстріляні з пістолета моделі «Форт 17 Р», № НОМЕР_2 , калібру 9 мм Р.А.; предмет, наданий на дослідження, є метальним снарядом стріляною гумовою кулею, яка призначена для спорядження патронів «несмертельної дії» калібру 9 мм Р.А.; дана куля відстріляна зі зброї калібру 9 мм Р.А.; встановити вид, систему та зразок зброї, з якої вона була відстріляна не представилось за можливе у зв`язку з тим, що куля виготовлена з еластичного матеріалу (гуми), на якій не залишаються сліди від зброї (каналу ствола) придатні для ідентифікації;

-висновок експерта № 150 від 05.06.2020, відповідно до якого 361 патрон, які вилучені під час проведення огляду місця події 22.04.2020 є: 351 патрон являються бойовими припасами, 10 патронів боєприпасами не являються, придатні для стрільби, виготовлені заводським способом. Зазначені патрони є: 4 патрона мисливськими патронами 12 калібру, призначеними для стрільби з гладкоствольних мисливських рушниць 12 калібру; 137 патронів мисливськими патронами калібру .223 Rem (5,56х45 мм), призначеними для стрільби з мисливської нарізної зброї, а саме карабінів Remington 700, Вепрь 223, CZ 527, Сайга 223 та іншої мисливської зброї під даний патрон; 94 патрона мисливськими патронами калібру .308 Win, призначеними для стрільби з мисливської нарізної зброї, а саме карабінів Remington 700, Вепрь 308, Сайга 308, Benelli Argo та іншої мисливської зброї під даний патрон; 50 патронів мисливськими патронами калібру 7,62х39 мм, призначеними для стрільби з мисливської нарізної зброї карабінів «ОП СКС», «АКМС-МФ», «Вулкан-М», «Сайга» та з іншої мисливської зброї під даний патрон; 66 патронів автоматними патронами калібру 7,62х39 мм, зразка 1943 року, призначеними для стрільби з нарізної стрілецької вогнепальної зброї, а саме самозарядних карабінів (СКС) та автоматів і кулеметів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС, РПК, РПКС); 10 патронів пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А. (виробництва ТОВ ВТК «Шмайсер», Україна), спорядженими кулями з еластичного матеріалу. Дані патрони призначені для стрільби з пістолетів калібру 9 мм Р.А., що відносяться до травматичної зброї з вогнепальним принципом метання снаряду;

-висновок експерта № 147 від 13.05.2020, згідно з яким ніж, вилучений під час огляду місця події 22.04.2020, не є холодною зброєю, виготовлений по типу мисливських ножів загального призначення, промисловим способом;

-висновок експерта № 146 від 13.05.2020, відповідно до якого наданий на дослідження металевий предмет, вилучений під час огляду місця події 22.04.2020, не є холодною зброєю у зв`язку з невідповідністю вимогам технічної забезпеченості. Даний предмет є парадним тесаком рядового складу Німецького Червоного Хреста зразка (моделі) 1938 року, виготовлений заводським способом;

-висновок експерта № 763 від 30.06.2020, згідно з яким в наданій на експертизу кристалічній речовині, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін. В кристалічній речовині, масою 0,1208 г, маса амфетаміну становить 0,0592 г. На внутрішніх поверхнях двох полімерних пакетів, розмірами 42х75 мм, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою відповідно 0,0007 г та 0,00143 г. В речовині бурого кольору, що знаходились в шприці ємністю 6,0 мл, з голкою у захисному ковпачку, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,00036 г. На внутрішніх поверхнях шприца ємністю 20,0 мл та голки у захисному ковпачку, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,0032 г. В нашаруваннях речовин білого кольору, що знаходилось на внутрішніх поверхнях двох прозорих полімерних пакетів з пазовим замком та стрічкою фіолетового кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масами відповідно 0,0031 г та 0,00063 г. На поверхнях 10 прозорих полімерних пакетів з пазовим замком та стрічками фіолетового кольору та на поверхнях медичного шприца ємністю 2,5 мл наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, не виявлено. В нашаруванні речовини білого кольору, що знаходилось на поверхні металевої ложки, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,0022 г. На поверхні ваг, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,000026 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,000043 г. В нашаруванні речовини коричневого кольору, яке знаходилось на поверхні фрагменту прозорого полімерного матеріалу неправильної форми, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,027 г. В нашаруванні речовини коричневого кольору, яке знаходилось на поверхні фрагменту прозорого полімерного матеріалу неправильної форми з етикеткою «Моршинська», міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,041 г. В нашаруванні речовини коричневого кольору, яке знаходилось на поверхні фрагменту горловини прозорої полімерної пляшки неправильної форми, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,055 г. В нашаруваннях речовин коричневого кольору, яке знаходилось на поверхнях двох фрагментів фольги, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,010 г та 0,011 г. На поверхні полімерної ємності квадратної форми, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, не виявлено. Пилоподібне нашарування речовини темно-зеленого кольору на поверхні фігурної полімерної ємності, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 0,0007 г. На поверхнях трьох фрагментів прозорого полімерного матеріалу неправильної форми, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, не виявлено. На поверхнях предметів (сейфу, рації, фрагменту паперу жовтого кольору, фрагменту паперової трубки біло-рожевої кольору, полімерної ємності прямокутної форми, сім-кати та полімерної карти) виявлено наркотичний засіб, обіг якої обмежено метадон, масою 0,00002 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,0035 г;

-виписка з медичної карти хворого № 3828, згідно з якою ОСОБА_4 з 22.04.2020 по 01.05.2020 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом вогнепальне поранення правої щоки;

-протокол огляду матеріалів відеозапису, згідно з яким заступник начальника СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 оглянув відеозаписи, які були вилучені з камер відеоспостереження СЦ ВМР;

-протокол огляду матеріалів відеозапису, згідно з яким заступник начальника СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 оглянув відеозаписи, які були вилучені з камер відеоспостереження на житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 ;

-висновок експерта № 508/511 від 12.06.2020, відповідно до якого під час стаціонарного лікування з 22.04.2020 по 01.05.2020 в МКЛ ШМД м. Вінниці у ОСОБА_4 встановлений діагноз: «вогнепальна непроникаюча рана щічної ділянки справа», при судово-медичному обстеженні (20.05.2020) у ОСОБА_4 виявлений рубець на правій щоці, який є наслідком загоєння рани; таким чином, у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження: рана м`яких тканин правої щоки, яка належить до легких тілесних ушкоджень, допускає можливість її виникнення від травматичної дії вогнепального снаряду, давністю утворення, можливо, 22.04.2020;

-протокол проведення слідчого експерименту від 11.06.2020, згідно з яким у період часу з 11.45 год. по 12.18 год. потерпілий ОСОБА_4 розповів та показав на місцевості, яким чином йому були спричинені виявлені у нього тілесні ушкодження і які події передували їх спричиненню.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснений судом з урахуванням приписів частини першої, другої та шостої статті 22, частини третьої статті 26 та частини першої статті 337 КПК.

Зокрема, частиною першою статті 22 КПК регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Зі змісту частини другої статті 22 КПК випливає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до приписів частини третьої статті 26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому частиною першою статті 337 КПК визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З наданих суду матеріалів випливає, що кримінальні провадження, відомості про які внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, а також зброї, закриті 15.07.2020 заступником начальника СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 . Крім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 у вчиненні зазначених діянь не обвинувачується, натомість обвинувачується у вчиненні хуліганства. Саме тому, як суд вже зазначив вище, судовий розгляд зазначеного кримінального провадження здійснене судом в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, а отже аналіз доказів за фактом вилучення зброї, наркотичних засобів та психотропних речовин суд не здійснював.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_13 , клопотання про допит якої заявлене сторонами кримінального провадження, надані суду докази у їх сукупності згідно з приписами частини першої статті 94 КПК, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 22.04.2020 біля 02.20 год. в дворі будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_6 за допомогою зброї гладкоствольним самозарядним пістолетом спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Окрім визнання факту спричинення зазначених ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 , зазначена обставина також підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_4 та іншими наданими суду доказами, які суд навів вище. Зі змісту наданих суду медичних документів та проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи випливає, що у ОСОБА_4 мали місце легкі тілесні ушкодження рана м`яких тканин правої щоки, яка могла виникнути від травматичної дії вогнепального снаряду, давністю утворення, можливо, 22.04.2020.

Як суд вже зауважив вище, зазначені обставини сторонами кримінального провадження в судовому засіданні не оспорювались. Разом з тим, сторона обвинувачення вважає, що діяння обвинуваченого ОСОБА_6 містить ознаки хуліганства, натомість сторона захисту проти такої кримінально-правової кваліфікації діяння ОСОБА_6 заперечувала, посилаючись на те, що в діях обвинуваченого наявні ознаки кримінально-караного діяння, пов`язаного з посяганням на здоров`я потерпілого. Крім того, сторона захисту в судовому засіданні заперечувала можливість утворення виявленого у потерпілого тілесного ушкодження внаслідок умисних та цілеспрямованих дій обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо кримінально-правової кваліфікації діяння ОСОБА_6 , суд враховує таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова № 10 від 22.12.2006) дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Зі змісту пункту 5 Постанови № 10 від 22.12.2006 випливає, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Також у пункті 5 Постанови № 10 від 22.12.2006 зазначено, що хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

У постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к).

У подальшому ВС в постанові від 19.04.2018 зауважив, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.

Крім того, відповідно до Постанови № 10 від 22.12.2006 суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

У постанові від 04.10.2012 (справа № 5-17кс12) ВСУ сформулював правовий висновок, згідно з яким в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного з цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії, як слідує з наведеної Постанови, завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

У постанові від 21.05.2019 (справа № 299/1530/16-к) ВС зауважив, що хуліганство відрізняється від інших злочинів спрямованістю умислу, мотивами, цілями винного та обставинами вчинення ним кримінально караних дій.

Зокрема, дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих (членів сім`ї, родичів, сусідів та ін.), і були викликані особистими неприязними стосунками, певними діями потерпілих тощо, кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Отже, наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

У постанові від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к) ВС зазначив, що для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Під час допиту в судовому засіданні як обвинувачений, так і потерпілий повідомили суду, що вони раніше були знайомі у зв`язку із зайняттям спортом. Однак, обвинувачений та потерпілий також зауважили, що про таке знайомство вони дізнались вже згодом під час здійснення досудового розслідування. На час виникнення подій, що є предметом судового дослідження, про зазначене знайомство вони не здогадувались. Окрім цього, потерпілий та обвинувачений в судовому засіданні заперечили наявність між ними неприязних стосунків. Наведені обставини, на переконання суду, виключають можливість вчинення протиправний дій обвинуваченим щодо потерпілого з мотивів неприязних стосунків.

В судовому засіданні обвинувачений посилався на те, що він вийшов на вулицю з квартири ОСОБА_13 не з метою розмови та вирішення конфлікту з потерпілим, а з метою забрати зброю з автомобіля. Зазначені свої дії обвинувачений обґрунтовував тим, що згідно з чинними правилами поводження зі зброєю остання має зберігатись у спеціально обладнаному для цього місці. Не оспорюючи такі твердження обвинуваченого щодо правил поводження зі зброєю, суд вважає за доцільне зауважити, що в судовому засіданні встановлено, що на час зустрічі обвинуваченим потерпілого зброя у обвинуваченого перебувала без відповідного чохла для її зберігання. Крім того, обвинувачений, відповідаючи на питання прокурора, повідомив, що зустрівши потерпілого, він тримав зброю в руках, потерпілий перегородив йому дорогу, він попросив потерпілого пропустити його, а після відмови потерпілого, послав патрон у патронник і повторив прохання. Зазначенні показання обвинуваченого щодо перебігу подій узгоджуються з показаннями потерпілого. Разом з тим, показання обвинуваченого і потерпілого різняться щодо способу спричинення потерпілому виявленого у нього тілесного ушкодження, а саме потерпілий повідомляв, що виявлене у нього тілесне ушкодження утворилось внаслідок цілеспрямованих дій обвинуваченого, обвинувачений же стверджував, що вони утворились внаслідок нецілеспрямованого, хаотичного руху рукою при спробі вирвати з рук потерпілого автомат. Слід при цьому зауважити, що показання обвинуваченого в цій частині неузгоджені між собою. Зокрема, обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що пістолет, коли він виходив з квартири, був у нього в сумці, а з автомобіля він забрав лише автомат. Також обвинувачений в судовому засіданні не зміг повідомити, для чого він дістав пістолет з сумки на час виникнення непорозуміння з обвинуваченим. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні не зміг навести переконливих мотивів, з якою метою він направив автомат в напрямку потерпілого. Наведені вище неузгодженості в показаннях обвинуваченого викликають обґрунтований сумнів у достовірності перебігу подій, на який посилається обвинувачений.

Суд, при цьому вважає за доцільне зауважити таке.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161). Доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою чи подібних до них неспростовних презумпцій (рішення у справі «Салман проти Туреччини», п. 100; рішення у справі «Єрохіна проти України», п. 52). При цьому згідно з усталеною практикою ЄСПЛ під час провадження на підставі Конвенції необхідно застосовувати принцип affirmantiincumbitprobatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (рішення у справі «Ушаков та Ушакова проти України»).
Також при розкритті поняття стандарту доведення поза розумним сумнівом суд вважає за доцільне звернути увагу, що ВС у постанові від 21.01.2020 (справа № 754/17019/17) зауважив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У постанові від 12.06.2018 (справа № 712/13361/15) ВС зазначив, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) ВС зазначив, що законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає показання обвинуваченого щодо способу і мотиву спричинення потерпілому тілесного ушкодження неспроможними і такими, що спростовані стороною обвинувачення в судовому засіданні поза розумним сумнівом.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що він не порушував громадський порядок, а між ним та потерпілим виник конфлікт, який містить ознаки діяння, пов`язаного з посяганням на здоров`я потерпілого, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Диспозиція статті 296 КК передбачає настання відповідальності саме за грубе порушення громадського порядку. Разом з тим, диспозиція статті 296 КК не містить визначення громадського порядку.
Згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про особливості забезпечення громадського порядку та громадської безпеки у зв`язку з підготовкою та проведенням футбольних матчів» громадський порядок сукупність суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ і організацій під час підготовки та проведення футбольних матчів шляхом встановлення, дотримання і реалізації правових та етичних норм.
Інше визначення громадського порядку було надано в пункті 1.6 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 11.11.2010 за № 550, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2010 за № 1219/18514. Зокрема, відповідно до визначення, наданого у зазначеному документі, громадський порядок система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі. Слід зауважити, що зазначене Положення втратило чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2017 за № 650, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2017 за № 1041/30909. Однак, незважаючи на те, що зазначений документ оперує поняттям громадського порядку, його нормативне визначення надано не було. Будь-якого іншого нормативного закріплення (визначення) поняття громадського порядку, ніж наведено вище, чинне законодавство України не містить.
Слід також зауважити на наявність різного доктринального тлумачення поняття громадського порядку. Зокрема, в одному випадку громадський порядок визначається як система суспільних відносин, урегульована правовими та іншими соціальними нормами, яка забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу до честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі1. В іншому випадку громадський порядок визначається як стан упорядкованості соціальними нормами (нормами права, моралі, корпоративними правами, нормами-звичаями) системи суспільних відносин і їх дотримання2. Крім того, пропонується і визначення громадського порядку як системи суспільних відносин, що виникають та існують головним чином у громадських місцях, основною якої є дотримання норм права та інших соціальних норм, спрямованих на забезпечення особистої безпеки громадян та громадської безпеки, створення сприятливих умов для нормального функціонування підприємств, установ, організацій і громадських об`єднань3.

Слід також зауважити, що поняття громадського місця у статті 296 КК не визначене, однак зазначене поняття розкрите (дано його визначення) у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», з якого слідує, що громадське місце частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Разом з тим, у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Аналогічний висновок зроблено ВС і у постанові від 19.04.2018. (справа № 209/1242/13-к).
Тому, аналізуючи надані суду докази, суд вважає, що їх спричинення потерпілому було зумовлене саме хуліганськими мотивами застосуванням незначного приводу і супроводжувалось особливою зухвалістю. Саме тому, на переконання суду, діяння ОСОБА_6 охоплюється складом кримінально караного хуліганства.

Вирішуючи питання щодо наявності у діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення із застосуванням предмета, заздалегідь застосованого для нанесення тілесних ушкоджень, суд враховує роз`яснення, надані у пунктах 9 та 11 постанови Пленуму № 10 від 22.12.2006.

Зокрема, у пункті 9 Постанови № 10 від 22.12.2006 ВСУ зауважив, що вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

У пункті 11 Постанови № 10 від 22.12.2006 ВСУ роз`яснив, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

При цьому в абзаці третьому пункту 11 Постанови № 10 від 22.12.2006 ВСУ роз`яснив, що застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за частиною четвертою статті 296 КК.

Як встановлено в судовому засіданні зброю пістолет та автомат обвинувачений завчасно приготував з метою «проведення виховної роботи з потерпілим», тобто спричинення останньому тілесних ушкоджень. Саме тому суд вважає, що в діянні обвинуваченого також наявна зазначена вище кваліфікуюча ознака.

Отже, діяння ОСОБА_6 за фактом спричинення 22.04.2020 близько 02:20 год. в дворі житлового багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , тілесних ушкоджень ОСОБА_4 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 296 КК, за ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину із застосуванням вогнепальної зброї.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічний висновок ВС зробив і у постанові від 06.08.2020 (справа № 155/1064/18).

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК), як зазначив ВС, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин, однак раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, завдану потерпілому шкоду відшкодував і потерпілий згідно з його твердженнями в судовому засіданні, претензій до обвинуваченого не має.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого обставин, що пом`якшують його покарання, суд враховує таке.

Суд вже вище вказував, що ВС зауважив, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також суд вказував, що обвинувачений в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав частково, а саме не заперечував фактичних обставин справи, однак заперечував кримінально-правову кваліфікацію його діяння. Слід при цьому зауважити, що у постанові від 05.08.2020 (справа № 334/5670/18) ВС зазначив, що щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, має місце і в тому випадку, коли засуджений не погоджується з кваліфікацією своїх дій.

Як суд вже зазначив вище, обвинувачений ОСОБА_6 , не визнаючи кримінально-правову кваліфікацію його діяння, висловив щирий жаль щодо вчиненого і засудив свою поведінку, а також вжив заходів до повного відшкодування завданої потерпілому шкоди. Тому суд вважає, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого обставин, що обтяжують його покарання, суд враховує висновки, викладені ВС у постанові від 03.12.2019 (справа № 571/1436/15-к), згідно з яким факт перебування в стані алкогольного сп`яніння може встановлюватися шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно медоглядом.

В судовому засіданні будь-яких об`єктивних відомостей, які б свідчили про перебування обвинуваченого на час вчинення інкримінованого йому діяння в стані будь-якого сп`яніння, не встановлені. Не встановлені такі відомості, як випливає з обвинувального акта, і під час досудового розслідування. Тому суд дійшов до переконання, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно з положеннями статті 67 КК, не встановлені.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому кримінального покарання суд також враховує, що ВС у постанові від 02.10.2018 (справа № 752/8309/16-к) звернув увагу, що думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Подібний висновок ВС зробив і у постанові від 10.06.2020 (справа № 640/3693/15-к). Зокрема, ВС зауважив, що позиція потерпілого щодо застосування судом запобіжного заходу за своєю правовою сутністю є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом, щодо обрання альтернативи таких заходів.

Хоча у постанові ВС від 10.06.2020 мова йшла про врахування думки потерпілого під час застосування запобіжного заходу, однак суд вважає, що зазначений висновок може бути врахований судом у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки ВС у своєму висновку зауважував про виконання судом своїх дискреційних повноважень.

Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для його звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням, суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Також у постанові від 16.07.2020 (справа № 748/1036/19) ВС зауважив, що розсуд суду в призначенні покарання це фактично право суду призначити покарання в межах санкції статті, що встановлені законодавцем. Призначення покарання за скоєний злочин на розсуд суду та звільнення від відбування покарання є суто різними інститутами в кримінальному праві.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд враховує обставини, зазначені вище, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, однак, незважаючи на невизнання правової кваліфікації його діяння, у вчиненому розкаявся, завдану потерпілому шкоду відшкодував і потерпілий претензій до обвинуваченого не має. Суд враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе, суду надані не були. Натомість суд вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі відповідно до положень частини першої статті 75 КК. Крім того, суд враховує, що потерпілий під час виступу в судових дебатах зауважив, що не вважає за доцільне позбавляти обвинуваченого волі.

Суд враховує, що частина перша статті 76 КК є імперативною нормою, якою передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, як вже суд зазначив вище, згідно з частиною другою статті 50 КК метою покарання визначено не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Тому з метою реалізації зазначеної мети суд вважає за доцільне покласти на обвинувачених додаткові обов`язки, передбачені кримінальним законом, зокрема пунктами 2 та 4 частини третьої статті 76 КК.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання.

Слід зауважити, що частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Тому, зважаючи на те, що судом прийняте рішення про доцільність звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, суд вважає, що іспитовий строк необхідно рахувати саме за правилами, встановленими частиною першою статті 165 КВК.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК.

Разом з тим, згідно з наданою представником сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді від 05.03.2021 на речові докази у кримінальному провадженні, накладений арешт, який слід скасувати.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пунктів 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Зарахувати ОСОБА_6 до строку призначеного покарання строк його перебування під вартою з 22.04.2020 по 27.04.2020.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 у вигляді застави скасувати.

Речові докази:

- два металевих предмети ззовні схожих на гільзи з маркуванням «PS-9 9 мм РА» та сліди речовини бурого кольору, які передані на зберігання до камери речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області знищити;

- один шкіряний гаманець сірого кольору, одну грошову купюру номіналом 500 грн., банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , «Ощадбанк» № НОМЕР_5 , «Приватбанк» № НОМЕР_6 , одну паперову візитку на ім`я ОСОБА_6 , одну дисконтну картку «Віп Дах», одну сім-картку за номером НОМЕР_7 , один шкіряний гаманець чорного кольору, фірми виробника «Wittchen», дві грошових купюри номіналом по 100 доларів США, дві грошових купюри номіналом по 200 грн., одну грошову купюру номіналом 100 грн., чотири дисконтних картки, одну каблучку з жовтого металу, один полімерний футляр, в якому знаходиться монета з жовтого металу, пристрій для відстрілу гумовими кулями, фірми виробника «Форт 17 Р», калібру 9 мм, серійний номер № НОМЕР_2 та два металевих магазини, одну флеш-карта об`ємом 16 Гб, електронні ваги, фірми виробника «Digital Scale», предмет схожий на автомат, з наявним маркуванням «Вироблено в Україні УОС 196 ІНИ 1355» з оптичним прицілом, магазин з 22 набоями, калібру 7,62 мм, чотири набої, калібру 7,62 мм, один набій з маркуванням «SrB 308 W», одну сім-картку за номером НОМЕР_8 , рацію, фірми виробника «Uniden», планшет, фірми виробника «Асус», металевий сейф, які передані на зберігання до камери речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_6 ;

- один магазин, в якому знаходиться 23 набої, один магазин, в якому знаходиться 6 набоїв, один дульний тормоз та компенсатор, один магазин, в якому знаходиться 8 набоїв, дві паперові коробки, в яких знаходиться 72 набої, калібру 5,45 мм, дозвіл на зброю виданий на ім`я ОСОБА_15 , три радіостанції, один предмет, ззовні схожий на ніж, два магазина та один глушник, полімерний пакет, в якому знаходиться 37 гільз, два набої, калібру 5,45 мм та 9 мм, один магазин, в якому знаходиться 13 набоїв, один металевий предмет ззовні схожий на біту, чотири паперові коробки, в яких знаходиться 80 набоїв, калібру 7,62 мм, одна паперова коробка, в якій знаходиться 9 набоїв, калібру 9 мм, які поміщені до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_6 ;

- автомобіль марки «AUDI», д.н. НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити останньому;

- мобільний телефон марки «iPhone 11», ІМЕІ: НОМЕР_13 , ІМЕІ2: НОМЕР_14 , з сім-картою оператора «Київстар» за номером НОМЕР_15 , каблучку чорного кольору, окуляри в корпусі білого кольору, наручний годинник фірми виробника «Chronograph», які передані на зберігання до камери речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_6 ;

- мисливський нарізний карабін, фірми виробника «ZBROYAR Z-10» калібр 308win, серійний номер № НОМЕР_9 , мисливський нарізний карабін, фірми виробника «Diamond Backd В15», калібр 5,56 мм, серійний номер № НОМЕР_10 , мисливський нарізний карабін, фірми виробника «NORINCOCQA», калібр 5,56 мм, серійний номер № НОМЕР_11 , ствол, серійний номер № НОМЕР_12 , магазин до карабіну, в якому знаходилося 30 набоїв, калібру 223 Rem., магазин до карабіну, в якому знаходилося 28 набоїв, калібру 223 Rem., полімерна ємність, в якій знаходилося 4 набої, калібру 12 мм, полімерна ємність, в якій знаходилося 20 набоїв, калібру 7,62 мм, кулі яких позначені червоною і чорною фарбою та 39 набоїв, калібру 7,62 мм, металевий багнет з ножами, які поміщені до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_6 ;

- одну гумову кулю чорного кольору, яку передано на зберігання до камери речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області знищити;

- металеву ложку з нашаруванням речовини білого кольору, один медичний шприц, ємкістю 20 мл, з голкою та ковпачком, вісім полімерних пакетів з застібками, в середині яких наявні залишки рідини, один медичний шприц, ємкістю 6 мл, із залишками рідини темного кольору, з голкою та ковпачком, один медичний шприц, ємкістю 2,5 мл, з голкою та ковпачком, чотири фрагменти полімерних пляшок, чотири полімерних пакета із застібками, в середині яких наявні залишки рідини, дві полімерних коробки, два фрагменти фольгових згортків, два фрагмента паперу звернуті у трубку, два полімерних пакета із застібками, в середині яких наявні залишки порошкоподібної речовини, одну полімерну ємкість, в середині якої наявні залишки порошкоподібної речовини, один полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, які поміщені до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити;

- DVD-R диск, об`ємом 4,7 Гб, на якому знаходяться матеріали відеозаписів, які були вилучені з камер відеоспостереження Ситуаційного центру Вінницької міської ради, який приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск, об`ємом 4,7 Гб, на якому знаходяться матеріали відеозапису, які були вилучені з камер відеоспостереження з житлового будинку «Park Tawer», який приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвал слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2020 та від 28.04.2020 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 13402 (тринадцять тисяч чотириста дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя:

1 ОСОБА_19 Громадський порядок / ОСОБА_19 // Юрид. енциклопедія. Т. 1. К., 1988. С. 639.

2 ОСОБА_20 . Теорія держави і права : підручник / ОСОБА_21 , 2001. - с.492.

3 ОСОБА_22 . Организационные основы охраны общественного порядка в современных условиях / ОСОБА_22 : науч. доклад на соискание ученой степени докт. юрид. наук. М., 1996. - с.9-13