Справа № 133/292/20
Провадження №11-кп/801/721/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: по АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, не працює, раніше судимий: 31.10.2011 вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Микитівського районного суду м. Горлівка від 13.06.2014 звільнений від відбування покарання на підставі ст. 4 п. «а» Закону України «Про амністію у 2014 році (відповідно до довідки про звільнення),

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 звільнений з-під варти в залі суду.
Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів,

в с т а н о в и в:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 27 грудня 2019 року близько 23 години 50 хвилин, перебуваючи у дворі багатоповерхового будинку по АДРЕСА_3 , помітив ОСОБА_10 , яка йшла попереду нього.

У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій умисел, діючи умисно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_10 та наніс їй удар кулаком правої руки в потилицю. Від завданого удару потерпіла ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала на землю, внаслідок чого отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на нижній губі зліва та двох синців на тильній поверхні лівої кисті. Скориставшись тим, що потерпіла внаслідок падіння не могла чинити опір, ОСОБА_7 відкрито заволодів належною потерпілій жіночою сумкою «В.Elit» чорного кольору, вартістю 875,00 грн., в якій знаходилися жіночий гаманець «Salfeite» червоно-чорного кольору, вартістю 357,75 грн., грошові кошти в сумі 1400 грн. (купюрами номіналом по 500 та 200 гривень), а також помада, туш та ключі від квартири, які особливої цінності для потерпілої не представляють.
Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2 632,75 грн.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 порушується питання про скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та в частині визначення строку відбування покарання та ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з 28.12.2019 по 12.04.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, строк відбування покарання рахувати з моменту затримання засудженого на виконання вироку.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки, ОСОБА_7 перебував під вартою з 28.12.2019 (з дня затримання за підозрою у вчиненні злочину) по 12.04.2021 (по день звільнення з-під варти), то цей строк необхідно зарахувати у строк відбування покарання. Крім того у вироку не визначено початок відбування строку покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, а саме, про необхідність зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк покарання, а в частині призначеного покарання просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів вважає їх слушними.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вказаних норм закону та роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання слід зважити на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті.
Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому покарання судом вірно враховано ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, думку потерпілої з приводу призначення обвинуваченому покарання, відшкодування шкоди. Однак, поза увагою суду залишилась досудова доповідь органу пробації, за висновками якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за тяжкий злочин, однак належних висновків для себе не зробив і знову вчинив тяжкий злочин. Крім того, ОСОБА_7 вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі на мінімальний строк і лише таке покарання, на переконання колегії суддів, буде необхідне і достатнє для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання не застосував ч.5 ст. 72 КК України.
Відповідно до даної норми закону попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 перебував під вартою з 28.12.2019, коли він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України, по 12.04.2021, коли він був звільнений з-під варти у зв`язку з ухваленням відносно нього вироку, яким він звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з 28.12.2019 по 12.04.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4