Справа № 497/748/2021
Провадження № 1-кс/497/412/2021
УХВАЛА
02.06.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Болград, клопотання слідчого відділення №1 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна (мобільний телефон вилучений за адресою АДРЕСА_1 ),-

ВСТАНОВИВ:
01.06.2021 року слідчий відділення №1 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.

З клопотання вбачається, що 30.04.2021 року приблизно о 03 години до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли четверо невстановлених осіб, одягнутих у темну одежу та в масках на обличчі. Вказані особи наносили удали по обличчю та тулубу ОСОБА_5 , чим спричинили йому численні синці, душили його та співмешканку ОСОБА_6 , вимагаючи у них грошові кошти, при цьому тримали в руках ніж та предмет, схожий на пістолет. Один з нападників знаходився поблизу кімнати та спостерігав. У сусідній кімнаті перебувала донька співмешканки ОСОБА_7 , віком 14 років, яку один із зловмисників привів у спальну кімнату. Розмовляли особи з молдавським чи гагаузьким акцентом, знаходились у будинку приблизно 30 хвилин, заволоділи грошовими коштами у сумі 5-6 тис. євро, що перебували у сейфі, та грошовими коштами у сумі 8-9 тис. грн., що перебували у гаманці куртки, а також золотою каблучкою з ієрогліфом вагою 10 гр. та двома золотими ланцюгами по 10 гр. кожний, які належать власнику будинку. Зловмисники скотчем зв`язали руки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , та покинули приміщення вищезазначеного будинку та пішли у невідомому напрямку.

За вказаним фактом СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000174 від 30.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло.

27 травня 2021 року слідчим суддею Болградського районного суду винесено ухвалу про проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 29.05.2021 року за вказаною ухвалою було проведено обшук після якого від ОСОБА_9 надійшла заява в якій останній добровільно видав належний йому мобільний телефон марки Nokia IMEI НОМЕР_1 , з встановленою SIM картою оператору мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським № НОМЕР_2 , який було спаковано до паперового конверту білого кольору, який підписано пояснювальним написом з підписом слідчого.

Вищезазначене майно оглянуто, постановою слідчого від 29.05.2021 року визнано речовими доказами, та поміщено для зберігання до камери схову речових доказів відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області.

З метою забезпечення збереження вилученого у кримінальному провадженні майна, яке за обставинами кримінального провадження може бути визнане речовим доказом, слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий відділення № 1 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_9 , які є розпорядником і фактичним власником майна, надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, заперечував проти накладення арешту на належне йому майно, зазначаючи, що воно не має відношення до кримінального провадження.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо відмови у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2021 року надійшло повідомлення, про те, що 30.04.2021 року о 04:40 годині до ЧЧ ВП №1 Болградського РВП звернувся ОСОБА_5 та повідомив, що 30.04.2021 року приблизно о 03:00 годині ночі до нього в будинок проникли четверо невідомих осіб одягнутих у темний одяг та в масках на обличчі. Вказані особи із застосуванням насилля, вимагаючи гроші почали його та його співмешканку ОСОБА_6 , яка з ним відпочивала в спальні, душити та вимагати грошові кошти. Один з нападників знаходився біля кімнати та спостерігав. у сусідній кімнаті знаходилась дочка співмешканки ОСОБА_7 віком 14 років, яку один із зловмисників привів у спальну кімнату. Зловмисники наносили удари йому та його співменканці, вимагали кошти. Розмовляли з молдавським чи гагаузьким акцентом, забрали з сейфа 5000-6000 євро, з гаманцю в куртці 8000-9000 грн., золоте кільце з ієрогліфом вагою 10 гр. та два золотих ланцюги по 10 гр. кожний, які належить власнику будинку (ЖЄО №1649 від 30.04.2021 року).

Вказані відомості 30.04.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.187 КК України.

З протоколу обшуку від 29.05.2021 року, який був досліджений слідчим суддею в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що працівниками поліції у квартирі АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 29.05.2021 року було проведено обшук після якого від ОСОБА_9 надійшла заява в якій останній добровільно видав належний йому мобільний телефон марки Nokia IMEI НОМЕР_1 , з встановленою SIM картою оператору мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським № НОМЕР_2 , який було спаковано до паперового конверту білого кольору, який підписано пояснювальним написом з підписом слідчого, але з заяви ОСОБА_9 вбачається, що телефон у нього відібрано під тиском.

Слідчий у своєму клопотанні не довів, що вилучений мобільний телефон є предметом кримінального правопорушення та на ньому збереглися сліди кримінального правопорушення. Жодних обєктивних даних, які б переконливо підтверджували, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, що розслідується, в матеріалах провадження немає. Отже, підстави за яких слідчий у клопотанні просить накласти арешт на майно, не можуть бути визнані у даному випадку законними, а тому слідчий суддя з огляду на вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України відмовляє в задоволенні цього клопотання повністю.

Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого не обґрунтоване і не підлягає задоволенню, так як мобільний телефон не є речовим доказом по кримінальному провадженню, тому що власником цього телефону є особа у якій проводився обшук, тобто вищезазначене майно не є предметом або знаряддям кримінально правопорушення, а також не містить на собі сліди кримінального правопорушення, тому слідчий відмовляє в задоволенні клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотанні слідчого відділення №1 слідчого відділу Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна (мобільний телефон вилучений за адресою АДРЕСА_1 ) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 04.06.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1