КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0000105, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «Фіто-Лек», , за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, а саме: на грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр.

Слідчий суддя врахував, що на вказане тимчасово вилучене майно вже накладався арешт ухвалою Київського апеляційного суду, який, в подальшому, був скасований слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва, та зазначив, що прокурором наведено додаткові обставини, встановлені під час досудового розслідування, які спростовують встановлений факт про невідповідність майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що мотиви клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали обґрунтовують необхідність накладення арешту на грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту вилучені грошові кошти.
Окрім цього, власник майна зазначає, що його представник не був присутнім при оголошенні повного тексту ухвали, а отримав його лише 21 квітня 2021 року, про що міститься розписка у матеріалах справи.
На думку власника майна, ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, а судовий розгляд був неповним.
Апелянт зазначає, що арешт майна уже скасовувався слідчим суддею у порядку ст. 174 КПК України. Акцентує увагу, що прокурор подав до суду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно через 8 місяців з дня проведення обшуку. Клопотання про накладення арешту не містить відомостей про власника вилучених грошових коштів, документів, які обґрунтовують причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення та повідомлення про існування ухвали слідчого судді про скасування арешту цього майна.
Власник майна стверджує, що суд першої інстанції незаконно проігнорував та не розглянув клопотання його представника про повернення клопотання прокурору та витребування матеріалів справи для спростування обставин, на які посилався прокурор під час судового розгляду справи.
Окрім цього, вилучені під час обшуку грошові кошти є власністю ОСОБА_7 , про що слідчому судді надавалися відповідні декларації ОСОБА_7 з податку на прибуток фізичних осіб (період 2012-2020 рр.), довідка про його доходи, виписки з банківських рахунків про обіг грошових коштів, однак, суддя не врахував ці факти під час постановлення ухвали. ОСОБА_7 повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не вручалось.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000105, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 212 КК України.
03 вересня 2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, було проведено обшук в офісних приміщеннях ТОВ «Фіто-Лек» (), за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, в ході якого, окрім іншого, було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр, дозвіл на вилучення яких не було надано слідчим суддею під час постановлення вказаної ухвали.

03 вересня 2020 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 вказані грошові кошти було визнано речовими доказами.

17 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку в офісних приміщеннях ТОВ «Фіто-Лек» (), за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, а саме: грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр.

04 лютого 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на вищезазначене майно.

22 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання ОСОБА_7 та скасовано арешт грошових коштів у порядку ст. 174 КПК України.

23 березня 2021 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на зазначені грошові кошти, у рамках кримінального провадження № 0000105.
16 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «Фіто-Лек», , за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, а саме: на грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене у межах кримінального провадження № 0000105, про накладення арешту на тимчасово вилучені грошові кошти, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та представника власника майна, дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до висновку, що, з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр.
Отже, під час розгляду клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речових доказів. Крім того, як встановила колегія суддів, вищезазначені грошові кошти у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 від 03 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 143-144).

Однак, постанова про визнання речовими доказами не містить жодного обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України грошові кошти визнано речовими доказами. На думку колегії суддів, вказана постанова є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що грошові кошти, які належать на праві власності ОСОБА_7 , є предметом незаконних фінансово-господарських операцій ТОВ «Фіто-Лек».

Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 03.09.2020 року, під час проведення слідчої (розшукової) дії грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США були виявлені та вилучені на 2 поверсі приміщення, у кабінеті, який перебуває у користуванні ОСОБА_7 і належать останньому (т. 1 а.с. 47).

ОСОБА_7 , згідно клопотання прокурора та доданих до нього матеріалів, не має відношення до ТОВ "Фіто-Лек" про яке йдеться у витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні за № 0000105 при викладенні обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.212, ч.1 ст.366 КК України, оскільки не являється засновником чи директором цього підприємства.
У витягу з ЄРДР щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, йдеться про можливу причетність до його вчинення ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в той час як ФОП ОСОБА_7 має РНОКПП НОМЕР_2 , тобто є іншою особою.

Крім цього, як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 та його представником надані достатні докази на підтвердження законності походження вилучених під час обшуку в приміщенні, яке орендує ОСОБА_7 , грошових коштів у сумі 300 000 доларів США.

Отже, колегією суддів суду апеляційної інстанції встановлено, що у клопотанні прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, тобто не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вилученими грошовими коштами особами, стосовно яких здійснюється розслідування кримінального провадження відповідно до витягу з ЄРДР.

З клопотання сторони обвинувачення взагалі не вбачається, для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 212 КК України, прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно, яке належить на праві власності ОСОБА_7 , який не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000105.

За наведеного, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у клопотанні прокурора, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр, які на праві власності належать ОСОБА_7 , відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з огляду на зміст витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105.
Враховуючи викладене, а також мотивувальну частину клопотання сторони обвинувачення, колегія суддів вважає, що, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення.

У свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.

На підставі зазначених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду клопотання, апеляційна скарга власника майна ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності наявності правових підстав для накладення арешту на майно, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргувласника майна ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0000105, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «Фіто-Лек», , за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, а саме: на грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «Фіто-Лек», , за адресою: м. Харків, вул. Катерининська (Примакова), 46, а саме: на грошові кошти у сумі 300 000, 00 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, всього в кількості 3000 купюр, які належать ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000105, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3069/2021
Єдиний унікальний номер 757/14560/21-к
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1