Дата документу 13.07.2021 Справа № 333/3643/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/914/21 Головуючий в 1-й інстанції Наумова І.Й.
Єдиний унікальний № 333/3643/17 Доповідач в 2-й інстанції Гріпас Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гріпаса Ю.О.,

суддів Дадашевої С.В., Тютюник М.С.,

при секретарі Аксьоновій О.А.,

за участю прокурора Севальнєва О.А.

засудженого ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Кірнос Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 адвоката Кірноса Є.С. на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року, якою задоволено подання представника органу пробації стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, має повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі,

встановила:

Згідно зі змістом ухвали, 14.05.2018 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання органу пробації стосовно ОСОБА_1 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення останнього в місця позбавлення волі.

Подання обґрунтовується тим, що 22.12.2017 року на адресу Комунарського РС МРВ уповноваженого органу з пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (наразі Комунарський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації») надійшли розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили та копія вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2017 р., яким засуджено ОСОБА_1 до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

26.12.2017 року засудженого ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, з обов`язками покладеними на нього судом, з правовими наслідками за ухилення від відбування покарання з випробуванням та попереджено про недопустимість скоєння адміністративного правопорушення та нового кримінального правопорушення.

16.04.2018 року та 07.05.2018 року засуджений ОСОБА_1 не з`явився до органу пробації для здійснення реєстрації у визначені йому дні явки, в подальшому поважність причин своєї неявки на реєстрацію до органу пробації не підтвердив належними доказами.

Через порушення порядку та умов відбування покарання, а саме: 2 неявки для здійснення реєстрації, до засудженого було застосовано 2 застереження у виді письмових попереджень про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного судом покарання.

За час перебування на обліку засуджений поставився до відбуття покарання не пов`язаного із позбавленням волі та обов`язків покладених на нього судом - безвідповідально, що мало своє відображення у його поведінці та небажанням стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник засудженого, з висновками суду першої інстанції не згодний. Вважає, що суд розглядаючи подання органу пробації, неповно з`ясував обставини, а висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають матеріалам справи, а також наполягав на тому, що причини деяких пропусків реєстрації в органу пробації є поважними, а тому ухвала суду не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню.

Апелянт в обґрунтування вказаної скарги зазначає, що під час розгляду подання засуджений пояснював суду, що він розуміє, що треба було вчасно з`явитися до пробації на реєстрацію, але не завжди у нього була така можливість, оскільки він доглядає за хворою матір`ю. Крім того, він неофіційно працює, і інколи не мав можливості залишити своє робоче місце і прийти на реєстрацію.

Зазначає, що нових злочинів засуджений не скоював. У матеріалах відсутні прямі, достатні і належні докази, які б дали суду впевненість у неможливості виправлення засудженого без реального відбуття покарання, навпаки, попередня поведінка засудженого свідчить про те, що він зрозумів протиправність своєї поведінки, недопустимість злочинної діяльності, а також бажання виправитися.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не з`ясував належним чином, чи мав засуджений змогу і можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу пробації, як свідчення небажання ОСОБА_1 стати на шлях виправлення.

Просить апеляційний суд, ухвалу суду першої інстанції від 18.03.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні попадання органу пробації про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_1 в місця позбавлення волі для відбування покарання, відмовити.

В запереченнях прокурора, яка приймала участь під час розгляду справи судом першої інстанції, зазначено, що ОСОБА_1 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за час іспитового строку зарекомендував себе з негативного боку, систематично порушував умови відбування покарання. 13.06.2018 ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.175-1 КУпАП. Під час розгляду справи судом засуджений також ухилявся від явки до суду. Вважає, що твердження про поважність причин неявок на реєстрацію є безпідставними.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_1 засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2017, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

22.12.2017 вирок суду надійшов на виконання до Комунарського РС МРВ уповноваженого органу з пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

26.12.2017 року засудженого ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, з обов`язками покладеними на нього судом, з правовими наслідками за ухилення від відбування покарання з випробуванням та попереджено про недопустимість скоєння адміністративного правопорушення та нового кримінального правопорушення.

Відповідно до матеріалів провадження органу пробації, вбачається те, що ОСОБА_1 , після винесення вироку порушує порядок та умови відбування покарання з випробуванням, що виявляється в ухиленні засудженого від відбування покарання з випробуванням, а саме невиконанні обов`язків, які покладенні на нього судом.

Встановлено, що 16.04.2018 та 07.05.2018 засуджений ОСОБА_1 не з`явився до органу пробації для здійснення реєстрації у визначені йому дні явки, в подальшому поважність причин своєї неявки на реєстрацію до органу пробації не підтвердив належними доказами.

Через порушення порядку та умов відбування покарання, а саме: 2 неявки для здійснення реєстрації, до засудженого було застосовано 2 застереження у виді письмових попереджень про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного судом покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Як зазначено в ч.3 ст.166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.164 КВК України, звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Поважними причинами неявки засудженого до уповноваженого органу визнаються обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом, і які документально підтверджені.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 своїми діями доводить про своє небажання стати на шлях виправлення та систематично не виконує вимоги ст.166 КВК України, ст.17 Закону України «Про пробацію», оскільки засуджений надав обґрунтовані підстави зазначених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 доглядає за хворою матір`ю, працює неофіційно.

Таким чином, доводи захисника про неможливість явки ОСОБА_1 на реєстрацію до органу пробації, через сімейні причини і неможливістю залишити робоче місце, на думку судової колегії є поважними підставами того, що засуджений ОСОБА_1 не зміг прибути до органу пробації для реєстрації.

Суд першої інстанції основною підставою для скасування звільнення ОСОБА_1 вказав, що останній сім разів не з`явився на реєстрацію до органу пробації, колегія суддів вважає, що суд вийшов за межі подання, оскільки на час звернення органу пробації до суду ОСОБА_1 двічі не з`явився на реєстрацію, а саме: 16.04.2018 та 07.05.2018.

Доводи засудженого, що він двічі не з`явився на реєстрації через хворобу матері та у зв`язку з перебуванням на роботі, суд першої інстанції не перевірив та не спростував ці доводи.

Враховуючи положення щодо презумпції невинуватості, суд першої інстанції не може без доказово вказувати, що в діях ОСОБА_1 є ознаки ухилення від відбування покарання.

Так само, прокурор зазначаючи в своїх запереченнях, що засуджений ОСОБА_1 13.06.2018 скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.175-1 КУпАП, не надав на підтвердження таких доводів належних доказів.

В той же час за даними про які вказує прокурор, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 13.06.2018, тобто після звернення органу пробації до суду з поданням про скасування звільнення (14.05.2018).

Таким чином, суд апеляційної інстанції не може враховувати такі доводи, як підставу для визнання рішення суду законним та обґрунтованим.

Також виходячи з назви та змісту ст.50 КК України («Поняття покарання та його мета»), законодавець ставить за необхідне декілька цілей покарання, зокрема виправити засудженого, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Тобто покарання пов`язано з діяльністю, що випливає із факту закінчення злочину і необхідності застосування певного виду та строку покарання відповідно до КК України.

Цей захід є відтворенням головної запобіжної мети цього етапу, а саме: запобігання вчиненню нового злочину з боку самого засудженого, а також застереження інших осіб від вчинення злочинів на прикладі засудженого, утримання їх від можливості вчинення подібних діянь.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що кримінальне покарання не є карою в розумінні кримінально-правової доктрини, а лише способом для виправлення антисоціальної поведінки особи і запобігання вчинення нових злочинів.

Позбавлення волі оцінюється як суворий вид кримінального покарання, котрий треба застосовувати і тільки як виняток.

При застосуванні кримінального покарання, як позбавлення волі суд повинен завжди повно, об`єктивно і неупереджено розглянути всі обставини провадження і надати належну оцінку, оскільки виконання вироку є завершальним процесом кримінального провадження, який формує заходів для виправлення особи і досягненні позитивних результатів (правомірна поведінка, осуд вчиненого злочину, соціальна адаптація і життя без правопорушень).

Судова колегія вважає, що скасування іспитового строку стосується питань непросто визнання формального невиконання обов`язків засудженим, а питанням направлення особи до установ позбавлення волі з реальним його відбуванням, суд не можне застосувати формальний підхід до розгляду таких справ.

Такий формальний підхід може спричинити негативні наслідки для завершального процесу кримінального провадження, а саме десоціалізацію особистості засудженого, тобто трансформацію позитивних якостей особистості засудженого, які були почали сформуватися при виконанні вироку в негативні (прийняття криміногенного світу, укорінення антисоціальної поведінки, формування злочинних чинників, тощо).

Враховуючи наведене, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника засудженого підлягає задоволенню, оскільки засуджений не вчиняв систематичних порушень покладених судом на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, які можуть бути підставою для скасування іспитового строку, а інших доказів того, що ОСОБА_1 умисно і систематично порушує встановлений порядок відбування кримінального покарання під час судового засідання не було надано.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу захисника засудженого задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановивши нову, якою подання органу пробації залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 адвоката Кірноса Є.С., задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року, якою задоволено подання представника органу пробації стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі для відбування кримінального покарання, скасувати.

Подання представника органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі залишити без змін.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

Гріпас Ю.О. Дадашева С.В. Тютюник М.С.