ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1905/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2020 року в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2020 року обрано ОСОБА_7 ,обвинуваченому за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 189 КК України , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 01 листопада 2020 року.

В обґрунтування застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що на даний час є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, адже обвинувачений був оголошений у держаний розшук; незаконно впливати на потерпілих і свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого злочину та продовження своєї злочинної діяльності. Так, обвинувачений не має офіційного місця роботи та стабільного доходу; раніше притягувався до кримінальної відповідальності; у ОСОБА_7 відсутні стійкі соціальні зв`язки, так як він неодружений, осіб на утриманні не має; підозрюється у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, відповідальність за які встановлена у вигляді: за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України - обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк; за частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України- позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна; за частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України -позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Підставою застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаних злочинів, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити зазначені вище дії.

Не погодившись з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що встановлений ст.219 КПК України граничний строк досудового розслідування, а саме двомісячний строк з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру, закінчився, так як в розшуку ОСОБА_7 перебував з 31.12.2013 року по 07.07.2016 року, повторно з 24.05.2020 року по 22.07.2020 року.
Крім того, захисник вказує на те, що в ході досудового розслідування відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 09.07.2020 року по 05.09.2020 року, однак до закінчення вказаного строку районним судом було обрано новий строк тримання під вартою, а саме з 03.09.2020 року по 01.11.2020 року.
Апелянт також посилається на те, що судом першої інстанції вже вдруге стосовно ОСОБА_7 обирається запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з посиланням на одні й ті самі підстави, що свідчить про шаблонність та стереотипність обґрунтування прийнятих судових рішень.
Окрім цього, захисник зазначає, що згідно практики ЄСПЛ доцільність обрання строків тримання особи під вартою має ґрунтуватися на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під вартою на початковій стадії розслідування.

Заслухавши доповідь головуючого судді; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, у зв`язку з порушенням обвинуваченим покладених на нього обов`язків, ОСОБА_7 було оголошено у розшук, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє апеляційну скаргу в цій частині.
Крім того, вина особи чи її невинуватість за пред`явленим обвинуваченням вирішується судом виключно в нарадчій кімнаті тільки за наслідками судового розгляду при ухваленні остаточного судового рішення. Суд апеляційної не може надавати свою оцінку доказам сторін кримінального провадження при апеляційному перегляді судових рішень місцевого суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в клопотанні про обрання запобіжного заходу та обвинувальному акті, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 декількох злочинів, а саме: за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном, в особливо великому розмірі, вчинив напад поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя й здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , а також викрадення потерпілої ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
Окрім цього, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, направленого на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства небезпечного для життя й здоров`я особи, яка зазнала нападу, зазначені обставини додатково свідчать про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілу, свідків, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Посилання захисника щодо упередженості суду при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Більш того, на час надходження до канцелярії Харківського апеляційного суду судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2020 року в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскаржуване судове рішення фактично вже втратило свою чинність, оскільки обвинуваченому неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2020 року в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді