ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1857/21 Справа № 183/1957/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маломихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді майстра зміни в ТОВ «Вініл», одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 13 лютого 2021 року приблизно о 06 годині 02 хвилини водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 35 км/год. по автодорозі, розташованій по вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області, зі сторони вул. Гетьманської в напрямку вул. З.Білої, де в цей час в районі будинку №50, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки керуючого ним транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину дороги з ліво на право по відношенню руху автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційним номер НОМЕР_1 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху.

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у виді синців в області правого стегна і правої гомілки, закритого перелому правої малогомілкової кістки на межі верхньої та середньої третин із задовільним стоянням відламків, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я, на строк перевищуючий 6-ть днів, але менше 21-го. Усі знайдені тілесні ушкодження заподіяні тупими твердими предметами, можливо внаслідок наїзду легкового автомобілю 13 лютого 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, прокурор вказує, що застосовуючи при призначенні обвинуваченому покарання положення ст. ст. 75, 76 КК Україи, суд першої інстанції разом із основним покаранням безпідставно звільнив ОСОБА_7 і від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке відповідно до ст. 77 КК України підлягає самостійному виконанню.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи вимоги ст. 77 КК України та роз`яснення, які містяться у абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до вимог даної статті може призначити додаткові покарання: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню, про що суд також має зазначити у резолютивній частині вироку.

Проте, в порушення вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції, вмотивувавши рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 при ухваленні вироку на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого з випробуванням, не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту і що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення в частині призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання.

З огляду на викладене, ухвалюючи новий вирок в частині призначення обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, колегія суддів при застосуванні положень ст. 75 КК України вважає за необхідне звільнити обвинуваченого лише від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік. Водночас, додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік підлягає самостійному виконанню обвинуваченим.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4