Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4283/20
У Х В А Л А
іменем України
17.02.2021

м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 16.02.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що дізнавачем в межах кримінального провадження не було проведено необхідних та достатніх слідчих дій по кримінальному провадженню, постанова винесена передчасно та підлягає скасуванню.

Під час розгляду скарги в судовому засіданні представник заявника повністю підтримав вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.

Інспектор СД ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала, вважає, що проведено всі необхідні процесуальні дії та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0002177, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 воно здійснювалось за фактом того, що ОСОБА_6 , здійснюючи ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зловживання довірою, заволодів плазмовим телевізором марки Sharp LC-26S7E, діагоналлю 26 дюймів, та грошовими коштами, які були надані на проведення ремонтних робіт.

Кримінальне провадження здійснювалося за попередньою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

За результатами досудового розслідування 16.10.2020 інспектор СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 прийняла відповідне рішення та винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно п.3 ч.1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За нормами ч. 1 ст. 190 КК України, за ознаками якої здійснювалося досудове розслідування, кримінальним правопорушенням є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Якщо потерпілий у зв`язку з віком, фізичними чи психічними вадами або іншими обставинами не міг правильно оцінити і зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу ним майна чи права на нього не можна вважати добровільною.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством. За певних обставин (у разі, якщо таке майно має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність) такі дії можуть бути кваліфіковані за ст. 193.

Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у тому числі конклюдентних,

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження № 0002177, в тому числі і безпосередньо із заяви ОСОБА_5 , з якою остання зверталася до правоохоронних органів (аркуші кримінального провадження 8, 11) вбачається, що між заявником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини підрядного типу, які було оформлені виключно усною домовленістю. В подальшому між сторонами правовідносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вникли непорозуміння щодо якості виконаних будівельних робіт, якості будівельних матеріалів, використаних для проведення таких робіт, ціни, оплати, способів їх визначення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Враховуючи зміст зазначеної заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 24.09.2019 та від 25.09.2019, з якими зверталася до правоохоронних органів, диспозицію ч. 1 ст. 190 КК України, на досудовому розслідуванні в межах даного кримінального провадження підлягали обов`язковому встановленню обставини наявності чи відсутності факту заволодіння чужим майном або придбання права на майно саме шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування органом досудового розслідування було встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникли саме цивільно-правові відносини та спір щодо належного виконання зобов`язань кожною стороною таких відносин, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_5 .

Зазначені питання можуть бути вирішені виключно в порядку цивільного судочинства.

На підставі встановлених досудовим розслідуванням фактів та матеріалів дізнавач сектору дізнання 16.10.2020 в межах кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України дізнавачем СД ВП № 1 ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_5 повністю погоджується з даним висновком дізнавача.

Слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавач, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження.

Оскаржуване рішення слідчого ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Посилання ОСОБА_5 в поданій до слідчого судді скарзі на ту обставину, що в межах кримінального провадження не вчинено цілого ряду процесуальних дій не спростовує законність прийнятого в кримінальному провадженні рішення.

При цьому слідчий суддя також виходить з того, що дізнавач в кримінальному провадженні в силу норм ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, уповноважений приймати рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 КПК України. При цьому дізнавач оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому в задоволенні скарги ОСОБА_5 слід відмовити.

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4283/20

У Х В А Л А
іменем України

17.02.2021 м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 16.02.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що дізнавачем в межах кримінального провадження не було проведено необхідних та достатніх слідчих дій по кримінальному провадженню, постанова винесена передчасно та підлягає скасуванню.

Під час розгляду скарги в судовому засіданні представник заявника повністю підтримав вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.

Інспектор СД ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала, вважає, що проведено всі необхідні процесуальні дії та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0002177, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 воно здійснювалось за фактом того, що ОСОБА_6 , здійснюючи ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зловживання довірою, заволодів плазмовим телевізором марки Sharp LC-26S7E, діагоналлю 26 дюймів, та грошовими коштами, які були надані на проведення ремонтних робіт.

Кримінальне провадження здійснювалося за попередньою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

За результатами досудового розслідування 16.10.2020 інспектор СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 прийняла відповідне рішення та винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно п.3 ч.1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За нормами ч. 1 ст. 190 КК України, за ознаками якої здійснювалося досудове розслідування, кримінальним правопорушенням є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Якщо потерпілий у зв`язку з віком, фізичними чи психічними вадами або іншими обставинами не міг правильно оцінити і зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу ним майна чи права на нього не можна вважати добровільною.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством. За певних обставин (у разі, якщо таке майно має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність) такі дії можуть бути кваліфіковані за ст. 193.

Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у тому числі конклюдентних,

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження № 0002177, в тому числі і безпосередньо із заяви ОСОБА_5 , з якою остання зверталася до правоохоронних органів (аркуші кримінального провадження 8, 11) вбачається, що між заявником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини підрядного типу, які було оформлені виключно усною домовленістю. В подальшому між сторонами правовідносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вникли непорозуміння щодо якості виконаних будівельних робіт, якості будівельних матеріалів, використаних для проведення таких робіт, ціни, оплати, способів їх визначення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Враховуючи зміст зазначеної заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 24.09.2019 та від 25.09.2019, з якими зверталася до правоохоронних органів, диспозицію ч. 1 ст. 190 КК України, на досудовому розслідуванні в межах даного кримінального провадження підлягали обов`язковому встановленню обставини наявності чи відсутності факту заволодіння чужим майном або придбання права на майно саме шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування органом досудового розслідування було встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникли саме цивільно-правові відносини та спір щодо належного виконання зобов`язань кожною стороною таких відносин, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_5 .

Зазначені питання можуть бути вирішені виключно в порядку цивільного судочинства.

На підставі встановлених досудовим розслідуванням фактів та матеріалів дізнавач сектору дізнання 16.10.2020 в межах кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України дізнавачем СД ВП № 1 ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_5 повністю погоджується з даним висновком дізнавача.

Слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавач, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження.

Оскаржуване рішення слідчого ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Посилання ОСОБА_5 в поданій до слідчого судді скарзі на ту обставину, що в межах кримінального провадження не вчинено цілого ряду процесуальних дій не спростовує законність прийнятого в кримінальному провадженні рішення.

При цьому слідчий суддя також виходить з того, що дізнавач в кримінальному провадженні в силу норм ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, уповноважений приймати рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 КПК України. При цьому дізнавач оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому в задоволенні скарги ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 16.10.2020 про закриття кримінального провадження № 0002177 від 01.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1