Справа № 463/595/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/16/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

за участю:

скаржника - ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17.12.2020 було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 від 18.12.2019 про закриття кримінального провадження за № 0000595 від 16.07.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

18 грудня 2019 року постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0000595 закрито на підставі п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях слідчих суддів Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , слідчих суддів Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_13 , ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що зміст постанови про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Рішення слідчого є належним чином мотивованим та обґрунтованим, а оскільки підстав стверджувати, що у ході нового розслідування можуть бути встановлені дані для висновку про наявність в описаних заявником обставинах склад кримінального правопорушення немає, то слідчий суддя не вбачав підстав для задоволення скарги ОСОБА_6 . Таке рішення прийнято на підставі вивчення усіх матеріалів кримінального провадження № 0000595 та з`ясування відсутності у справі обставин, які б належали до перевірки шляхом вчинення інших перевірочних дій, ніж ті що проведені у справі, а відтак посилання скаржника на неповноту досудового розслідування, фактично як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, є неспроможне.

Слідчим суддею з`ясовано, і це слідує з матеріалів кримінального провадження, що під час досудового розслідування було допитано свідка - суддю Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_11 , долучено до матеріалів провадження копії судових справ, тощо.

Доводи скарги ОСОБА_6 про неповноту та однобічності досудового розслідування зводяться до загальних формулювань, оскільки останній у скарзі не зазначає жодної слідчої (процесуальної) дії, яку б належало провести під час досудового розслідування і яким чином це могло вплинути на правильність висновків про закриття кримінального провадження. Слідчий суддя критично поставився до тверджень заявника, що слідчий в межах кримінального провадження не здійснив цілий ряд процесуальних дій, оскільки в розрізі обставин, які було необхідно перевірити в межах досудового розслідування, вони не несли суттєвої необхідності. Крім того, самі заяви ОСОБА_6 про злочин зводяться до незгоди з постановленими слідчими суддями ухвалами.

На дану ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_6 в якій просить ухвалу слідчого судді від 17.12.2020 скасувати; постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 18.12.2019 про закриття кримінального провадження № 0000595 від 16.07.2019 скасувати.

Копію ухвали отримав рекомендованим листом 28.12.2020, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження завершується 04.01.2021.

По суті апеляційний вимог апелянт зазначив, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі. Слідчий суддя своїм зобов`язанням прибути в суд порушував його право на самоізоляцію через карантинні вимоги МОЗ України, з врахуванням того, що йому 67 років. При цьому не було відкладено розгляд справи в суді першої інстанції, хоча розгляд такої скарги здійснюється за обов`язкової участі скаржника. Також не було реалізовано його право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Тобто він був позбавлений права на повноцінний правовий захист своїх інтересів.

Апелянт вважає, що слідчим суддею не проведено належних досліджень факту позбавлення його правового статусу «Потерпілий». Не з`ясовано в суді першої інстанції чому в справі відсутній витяг з ЄРДР, не вручено йому пам`ятку про права потерпілого у справі. Тобто не було перевірено неналежне виконання слідчим вимог ст. 9 КПК України. Крім того не було досліджено слідчим суддею наведені у справі заяви/ повідомлення про кримінальні правопорушення та факт невнесення відомостей в ЄРДР за ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч.3 ст. 382 КК України. Також не досліджувалося в суді факт невиконання ухвали від 22.01.2019 і не внесення відомостей по цій ухвалі в ЄРДР.

Апелянт покликається, що відмова слідчого судді вчинити дослідження законності порушення відповідними прокурорами та слідчими суддями вимог ст. 214 КПК України, свідчить про невиконання слідчим суддею вимог ст. 9 КПК України. Таке дослідження мало встановити протиправність дій відповідних прокурорів, слідчих суддів та завідомо неправосудних ухвал останніх. Також слідчий суддя відмовився провести дослідження щодо прокурорського нагляду за участю прокуратури Львівської області, керівник якої є фігурантом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Не досліджено в суді першої інстанції відомостей про спричинення йому кримінальними правопорушеннями шкоди при розгляді кримінальних проваджень об`єднаних у провадження № 0000595 від 16.07.2019.

Апелянт наголошує, що правоохоронці поліції та прокуратури вчинили корупційний захист мера м. Львова ОСОБА_15 та інших посадовців влади з метою не проведення розслідування кримінальних правопорушень щодо останніх, оскільки при отриманні заяви про злочин вони безальтернативно зобов`язані виконати вимоги ст. 214 КПК України і знають, що за невиконання є відповідальність за ст. 365 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку скаржника ОСОБА_6 який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або із наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюючі її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Вищевказані вимоги були дотримані в повному обсязі слідчим суддею під час розгляду скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Колегією суддів встановлено, що у суді першої інстанції було з`ясовано, що 16.07.2019 слідчим Національного антикорупційного бюро ОСОБА_16 до Єдиного реєстру досудового розслідування були внесені відомості за № 0000595 про те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 зобов`язано уповноважену особу НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_6 від 16.02.2019, в якій зазначено, що слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львов ОСОБА_8 постановив завідомо неправосудну ухвалу від 23.05.2018, якою встановив, що заявник ОСОБА_6 не мав права оскаржувати невиконання прокурором вимог ст. 214 КПК України, що суперечить загальним вимогам щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та права на оскарження, визначеним ст. 303 КПК України.

У подальшому досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000595 здійснювалося слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7

16.08.2019 постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 було відмовлено ОСОБА_6 у визнані його потерпілим у кримінальному провадженні №0000595 (а.с.82-84 кримінального провадження).

Крім цього, слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 здійснювалось досудове розслідування у наступних кримінальних провадженнях, а саме: № 0000600 від 16.07.2019 року, № 0000601 від 16.07.2019 року, № 0000602 від 16.07.2019 року, № 0000603 від 16.07.2019 року, № 0000624 від 17.07.2019 року, № 0000784 від 30.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 375 КК України.

Постановами прокурора першого відділу управління і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Львівську область прокуратури області Т.Величка від 05.12.2019 року та від 18.12.2019 року матеріали досудових розслідувань, внесених до ЄРДР за № 0000595 від 16.07.2019 року, № 0000600 від 16.07.2019 року, № 0000601 від 16.07.2019 року, № 0000602 від 16.07.2019 року, № 0000603 від 16.07.2019 року, № 0000624 від 17.07.2019 року, № 0000784 від 30.08.2019 року були об`єднані в одному проваджені з присвоєнням остаточного номера в ЄРДР № 0000595 (т.3 а.с.91-95 кримінального провадження).

За таких обставин, слідчий суддя вважає неспроможними доводи ОСОБА_6 про те, що йому неправомірно не було вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а також, те, що прокурором не приймалося рішення про об`єднання матеріалів досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово викликався до органу досудового розслідування для допиту в якості свідка повістками, проте, ОСОБА_6 на неодноразові виклики не з`явився, подаючи різного роду клопотання про перенесення його допиту (т.2 а.с.217-283 кримінального провадження).

Таким чином, слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 ніяким чином не порушив права ОСОБА_6 , а допит останнього не відбувся виключно внаслідок його пасивної процесуальної поведінки. Крім цього, доводи ОСОБА_6 щодо незаконності судових рішень були викладені ним у заявах про вчинення кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 оскаржив дії слідчих суддів районних судів м. Львова, які на його думку, покривали дії працівників правоохоронних органів та прокурорів, щодо невиконання вимог ст. 214 КПК України., а також невиконання ухвали слідчого судді від 22.01.2018 винесену у справі № 461/458/18.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 від 18.12.2019 кримінальне провадження за № 0000595 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях слідчих суддів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000595, органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій та процесуальних заходів з метою здобуття доказів, які б свідчили про наявність чи відсутність в діяннях слідчих суддів ознак вищезазначеного кримінального правопорушення і дано їм належну правову оцінку в постанові про закриття кримінального провадження.
На думку колегії суддів, слідчий суддя розглядаючи скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 18.12.2019 року, з огляду на матеріали кримінального провадження та ґрунтуючись на отриманих в ході досудового розслідування даних, у зв`язку із відсутністю доказів обставин вчинення кримінального правопорушення, про яке йдеться в заяві ОСОБА_6 , перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства і дійшов вірного висновку, що процесуальне рішення та викладені у ньому мотиви слідчого відповідають вимогам законодавства, мотивувавши це в своїй ухвалі з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім цього, підстав, які б викликали сумнів у всебічності та неупередженості проведення досудового розслідування і дослідженні обставин кримінального провадження, що стали приводом для винесення вищезгаданої постанови, колегією суддів не встановлено, а відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо неповноти досудового розслідування є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.
Крім того, з дослідженої в суді апеляційної інстанції ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_17 , від 22.01.2018, вбачається, що 11.03.2017 прокуратурою Сихівського району м.Львова розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.1 ст.190 КК України та матеріали вказаного кримінального провадження скеровано для проведення досудового розслідування до СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області.

Слідчий суддя в ухвалі зобов`язав уповноважених осіб Головного управління Національної поліції у Львівській області внести відповідні відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_6 , від 31.10.2017, адресовані Прем`єр-міністру України, яке долучено до кримінального провадження № 0000081.

Таким чином покликання на невиконання слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ухвали слідчого судді від 22.01.2018 є безпідставними, оскільки стосуються іншого кримінального провадження.
Що стосується покликання скаржника з приводу обсягу проведення необхідних слідчих дій, то таке, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а відтак, слідчий на власний розсуд визначає обсяг дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, необхідних для прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення.
Твердження апелянта про те, що йому не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого і не допитано його як потерпілого, не заслуговують на увагу, так як кримінальний процесуальний кодекс не зобов`язує слідчого визнавати потерпілим особу, виключно на підставі заяви про злочин. Згідно положень ч.1, ч.2 та ч.3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Цей момент може збігатися з початком кримінального провадження або мати місце після його початку, але не може йому передувати. У разі коли особа не подавала відповідної заяви і була визнана потерпілим слідчим, прокурором або судом, права і обов`язки потерпілого виникають у неї з моменту надання згоди на таке визнання.
ОСОБА_6 під час розслідування кримінального провадження № 0000595 не виконував вказівки слідчого щодо явки для допиту його в кості свідка і відповідно для з`ясування необхідних по справі обставин, що унеможливило слідчого, без з`ясування обставин справи, визнати ОСОБА_6 потерпілим. Крім того ОСОБА_6 не представив слідчому чи судам першої та апеляційної інстанції підтвердження нанесення йому матеріальної шкоди та спричинення тяжких наслідків охоронюваним законам правам та інтересам ОСОБА_6 , що є однією із підстав визнання потерпілим.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримавшись передбаченого ст. 306 КПК України порядку розгляду скарг даної категорії, у відповідності до вимог ст.ст. 307, 372 КПК України постановив вмотивоване рішення, висновки якого відповідають фактичним обставинам та спростовують доводи скаржника про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.
Окрім цього, щодо вимоги ОСОБА_6 про зобов`язання слідчого на проведення певних слідчий дій під час досудового розслідування, то така не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.
Доводи ОСОБА_6 наведені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з зазначеного вище, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 від 18.12.2019 про закриття кримінального провадження № 0000595, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :
Судді: