Справа № 643/6060/20
Провадження № 1-в/643/231/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2020 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання начальника Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, засудженого згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року за ч. 1, ч. 3 ст. 191 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області в 2020 році звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що іспитовий строк, визначений ОСОБА_4 згідно вказаного вище вироку, закінчився 02.11.2019. Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З урахуванням вказаного та того факту, що визначений судом термін іспитового строку у засудженого ОСОБА_4 сплинув та впродовж нього не було винесено обвинувального вирок суду, навіть при наявності інформації з ЄРДР щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації надсилає до суду подання для вирішення питання про звільнення останнього від призначеного покарання. Зазначену позицію було узгоджено представником Департаменту пробації з представниками Вищого спеціалізованого суду України та Генеральної прокуратури України.

Представник Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що суддею Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 засуджено за ч. 1, ч. 3 ст. 191 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 Кримінального кодексу України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Таким чином, підставою для відмови у звільненні особи від відбування призначеного покарання після закінчення іспитового строку є, зокрема, вчинення ним нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку.

Як вбачається з вимоги від 04.05.2020, ОСОБА_4 після засудження за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 пред`явлено обвинувачення у вчиненні двох кримінальних правопорушень, обвинувальні акти направлені до суду.

Згідно відповіді Московського районного суду м. Харкова, вхідний 30209 від 16.06.2020, в провадженні судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання відносно того, чи можуть вказані вище дані бути визнані належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_4 нового злочину, суд керується в тому числі висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 591/4366/18 (далі Постанова, номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 91702523).

У вказаній Постанові висловлені висновки щодо застосування норм права, згідно яких за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, наявність кримінального провадження, у тому числі на стадії його судового розгляду, не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується.

Так, в Постанові Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначено на необхідності враховувати принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК).Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Також в Постанові зазначено, що у випадку, коли на момент правової оцінки судом певного діяння особи в обвинувальному вироку інші діяння цієї ж особи не одержали з боку інших судів правової оцінки, яка б дозволяла розглядати їх як елементи повторності разом з тим діянням, якому дає правову оцінку суд, він не може:

- розглядати діяння, яке є предметом його правової оцінки, як елемент повторності кримінальних правопорушень;

- взагалі вбачати у поведінці особи повторність кримінальних правопорушень.

Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.

Відповідно, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду зроблений висновок, що оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом кримінального провадження, в якому він здійснює судовий розгляд, він, відповідно, позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка б ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється.

Хоча вказані вище висновки щодо застосування норм права висловлені Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в контексті вирішення питання відносно того, якими доказами може підтверджуватись повторність вчинення особою відповідного кримінального правопорушення, суд вважає за можливе застосувати їх в даній справі з огляду на таке.

Згідно Примітки 1 до ст. 185 КК України, повторним кримінальним правопорушенням, зокрема передбаченим ст. 186 КК України (за якою особа була засуджена у справі, що переглядалась Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду), визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених відповідними статтями.

Таким чином, у вказаній вище Постанові Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду висловлено висновки щодо застосування норм права з питання, який саме доказ може бути визнаний судом належним та допустимим на підтвердження факту вчинення особою кримінального правопорушення, що розглядається в іншому кримінальному провадженні.

Згідно висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, виходячи з принципу презумпції невинуватості, виключно вироком суду може підтверджуватись факт вчинення ОСОБА_4 злочину в іншому кримінальному провадженні. Факт обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину в іншому кримінальному провадженні, зокрема яке перебуває у провадженні судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 (без постановлення обвинувального вироку), виходячи з принципу презумпції невинуватості, не може мати наслідком правову оцінку вказаного діяння як злочину (як факту вчинення злочину) в даному кримінальному провадженні.

Також суд враховує, що згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Враховуючи наведене, положеннями КПК України прямо передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням прокурора, а не процесуальним джерелом доказів в кримінальному провадженні, зокрема доказом винуватості особи у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

Таким чином, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 протягом іспитового строку вчинив новий злочин, а саме вироку суду, під час розгляду даної справи не надано.

Сам по собі факт пред`явлення ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні інших злочинів та перебування відповідного кримінального провадження на розгляді іншого суду, виходячи з принципу презумпції невинуватості та висновків щодо застосування норм права Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, не може в даному кримінальному провадженні бути визнаний належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_4 нового злочину під час іспитового строку.

Враховуючи наведене та розглядаючи дану кримінальну справу на засадах верховенства права, презумпції невинуватості, змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що учасниками судового провадження не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_4 нового злочину протягом іспитового строку, визначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017.

За таких обставин у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання органу пробації про звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017.

Оцінюючи доводи клопотання органу пробації відносно того, що ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності, невчасно з`являвся на реєстрацію до органу пробації, зарекомендував себе незадовільно, суд керується таким.

Орган пробації не був позбавлений можливості з вказаних вище підстав звернутись до суду з клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідне клопотання заявлено не було, судом не постановлювалась ухвала про скасування звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування призначеного покарання.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави під час розгляду даної справи оцінювати вказані вище обставини як такі, що свідчать про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання органу пробації.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє клопотання органу пробації та звільняє ОСОБА_4 від покарання.

Керуючись ст. 369-372, 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі, призначеного згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року - звільнити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1