Ухвала

Іменем України

01 квітня 2021року

м. Київ
справа № 608/1207/16-к
провадження № 51-1484 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року,

встановив:
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалою від 13 листопада 2020 року кримінальне провадження №0000081 стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.367 КК України, закрив у зв`язку з його смертю.Цивільні позови ТОВ «Аурум-Плюс» та прокурора Чортківської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 28 грудня 2020 рокуапеляційні

скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на вищезазначену ухвалу повернув на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, як особам, які не мають права подавати апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 , посилаючись у своїй скарзі на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом, просить скасувати ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, як незаконну та необгрунтовану й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Суд, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. При цьому право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином чи такою мірою, що саму суть права буде зведено нанівець.

Статтею 393 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, до яких, серед іншого, відносяться підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник, а також інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина 2 ст. 24 КПК України визначає, що кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 3 березня 2016 року у справі №5-347кс15, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.

Тобто, при вирішенні питання про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів особи тією мірою, що надає їй згідно з ч. 2 ст. 24 КПК України право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

Погоджуючись із такою позицією, Верховний Суд слідує їй ( справи №357/3311/18, 161/14423/18, 295/1282/17, 757/57453/17-к та ряд інших).Але ці рішення не стосуються зазначеної правової ситуації. В усіх випадках розглядалося питання щодо недвозначних стверджень про участь осіб у вчиненні злочинів, що створювало преюдицію та всупереч презумпції невинуватості встановлювало їх винуватість у вчиненні злочину.
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалою від 13 листопада 2020 рокукримінальне провадження №0000081 стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст.367 КК України, закрив у зв`язку з його смертю.
Так, обвинувачення ОСОБА_5 зводилось до того, що працюючи на посаді начальника Управління держкомзему у Чортківському районі в березні 2010 року та жовтні-листопаді 2011 року, всупереч ст.34 Земельного кодексу України не перевірив категорію земельних ділянок в урочищі Малинова гора, що в с.Біла Чортківського району Тернопільської області та не з`ясувавши, що вони не можуть передаватися у власність, оскільки є пасовищем, підготував проекти розпоряджень голови Чортківської райдержадміністрації №188, 189, 190 від 22 березня 2010 року, №807 від 4 листопада 2011 року, №795 від 31 жовтня 2011 року про відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . На підставі наведеного, розпорядженнями голови Чортківської РДА №188, 189, 190 від 22 березня 2010 року та №807 від 4 листопада 2011 року, №795 від 31 жовтня 2011 року передано у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 земельні ділянки пасовища в кількості по 2,0 га., в урочищі Малинова гора, с. Біла Чортківського району Тернопільської області, загальна вартість яких становить 52,2 тис. грн.Крім того, в період 2008 2009 років ТОВ «Аурум-Плюс», з метою розроблення вище згаданої землі під кар`єр, проведено геологічне вивчення, вартістю 131 тис. грн., за наслідками якого виявлено поклади піску в кількості 330 тис. м. куб. Таким чином, при передачі у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 землі пасовища в урочищі Малинова гора у с.Біла Чортківського району Тернопільської області інтересам держави і товариству з обмеженою відповідальність «Аурум - Плюс» спричинено тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди на суму 183 000 грн.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлена стосовно ОСОБА_5 і в ній відсутні дані про вчинення іншими особами будь-яких кримінальних правопорушень, що б давало підстави вважати, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, суддя, перевіривши апеляційну скаргу, зокрема, ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року, встановив, що її подано всупереч положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 хоча і є його учасником, адже має процесуальний статус свідка, однак не входить до переліку осіб, які, згідно вимог ч.1 ст.393 КПК України, мають право подати апеляційну скаргу, тому дійшов переконання про необхідність повернення скарги. Такий висновок узгоджується із зазначеними вище вимогами кримінального процесуального закону, тому посилання скаржника на те, що він може оскаржити ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 тому, що це рішення стосується його інтересів, є безпідставними.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому суд касаційної інстанції погоджується із висновком про те, що ОСОБА_4 не навів достатніх і переконливих доводів того, що вказане судове рішення стосовно ОСОБА_5 стосується його прав, свобод та інтересів, а тому він не має права на оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч.2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3