Справа № 638/9078/21
Провадження № 1-кс/638/1430/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000781 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, -

встановив:

До суду звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт тимчасово вилученого майна в ході огляду місця події від 11.06.2021 року, а саме: три каністри з речовиною невідомого походження з характерним запахом бензину, належний ОСОБА_6 , транспортний засіб ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 та три ключі з брелком від транспортного засобу ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000781 від 11.06.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.06.2021 року до Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 11.06.2021 року за адресою: м.Харків, вул.Клочківська буд.319 невстановлена особа незаконно зберігає з метою збуту та збуває незаконно виготовлені підакцизні товари. В ході проведення досудового розслідування 11.06.2021 року з 11 год. 34 хв. до 12 год. 25 хв. за участю ОСОБА_4 , який представився володільцем автомобілю ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 , в присутності понятих було проведено огляд місця події за адресою: м.Харків, вул.Клочківська буд.319, під час якого було вилучено три каністри з речовиною невідомого походження з характерним запахом бензину, транспортний засіб ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 та три ключі з брелком від транспортного засобу ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 .

Прокурор зазначає, що з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події від 11.06.2021 року майно. Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні та встановленню всього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі його повернення можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направлені на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також проведення необхідних слідчих дій.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Надав для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.
Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що три каністри з бензином є його власністю, він працює будівельником, тому бензин возить із собою для власних потреб, щоб заправляти автомобіль.
Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, в обґрунтування чого надав письмові пояснення. Зазначив, що додані до клопотання матеріали не містять жодного доказу того, що вилучене майно є доказом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, а так само не містять доказів існування події кримінального правопорушення та, що вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення або предметом будь-якого правопорушення. Рідина в каністрах жодного відношення до торгівлі пальним не має, використовувалась ОСОБА_4 для власних потреб, була переміщена ним з автомобіля до кущів через відсутність досвіду та він просто злякався, побачивши представників правоохоронних органів.
Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані докази, а також оглянувши матеріали кримінального провадження №0000781 від 11.06.2021 року ,слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000781 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №№0000781 від 11.06.2021 року вбачається, що 11.06.2021 року до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа незаконно зберігає з метою збуту незаконно виготовлені підакцизні товари.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено .

Встановлено, що 11.06.2021 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м.Харків, вул.Клочківська буд.319 було вилучено три каністри з речовиною невідомого походження з характерним запахом бензину, транспортний засіб ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 та три ключі з брелком від вказаного транспортного засобу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру МВС України щодо зареєстрованих транспортних засобів та їх власників, транспортний засіб ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із цим, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, передбаченому кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, треті х осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Зі змісту клопотання вбачається, що прокурором в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, зазначено щодо необхідності саме збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
При цьому оглядом в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження не встановлено наявності постанови прокурора або слідчого про визнання зазначеного у клопотанні майна речовими доказами у кримінальному провадженні. Не надано такої постанови прокурором і в судовому засіданні.
У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи. Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Прокурором не надано в судовому засіданні доказів звернення з відповідним клопотанням в порядку ч.3 ст.233 КПК України про проведення огляду транспортного засобу, в ході якого було вилучено майно, зазначене у клопотанні, не містять таких даних і матеріали кримінального провадження.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів необхідність арешту майна, оскільки вилучення вказаного майна відбулось з порушенням норм процесуального права і таке майно є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим відсутні підстави для його збереження.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України - відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищевикладене та керуючи ст. ст. 170-173, 233, 309 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000781 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22.06.2021 року о 15:30 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1