УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 19.04.2021, щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ТОВ «Радонь», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.1 ст.111 КК України, за клопотанням прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.111 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва з Офісу Генерального прокурора надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 19.04.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно клопотання, 28.06.1996 Верховна Рада України прийняла Основний Закон України Конституцію України.

Статтями 1, 2, 3 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно з частиною 1 статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

24.08.1991 Верховною радою Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошено Україну незалежною демократичною державою та затверджено Акт, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з цим документом територія України є неподільною і недоторканою. Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання, згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином, згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени Організації Об`єднаних Націй утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних націй від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями: від 16.12.1970 № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав і про обмеження їх незалежності і суверенітету від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, зазначено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі, або з якої б то не було причини у внутрішні і зовнішні справи інших держав. Закріплені обов`язки держав утримуватися від: збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; надання сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на своїй території навчання, фінансування і вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) серед іншого визначено поняття агресії. Аналогічне за своїм змістом поняття міститься у ст. 1 Закону України «Про оборону України»: збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:

- вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

- блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;

- напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;

- засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

- дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті;

- застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України, відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України, після припинення дії зазначених договорів.

В зазначеному законодавчому акті міститься поняття «Підрозділ збройних сил іншої держави», яким є військове формування іноземної держави, що має постійну чи тимчасову організацію, належить до сухопутних (наземних), морських, повітряних або спеціальних військ (сил) цієї держави, оснащене легкою зброєю чи важкою бойовою технікою, яка підпадає під дію Договору про звичайні збройні сили в Європі, перебуває під командуванням особи, відповідальної перед своєю державою і законами України за поведінку своїх підлеглих, які зобов`язані дотримуватися внутрішньої дисципліни, законів України, норм міжнародного права, та яке направляється в Україну з конкретною метою, визначеною міжнародним договором України.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні впродовж 2013 року, невстановлені на цей час службові особи Збройних сил РФ, ФСБ РФ та представники влади РФ, знаходячись на території РФ, вступили у злочинну змову здійснити протиправні умисні дії, спрямовані на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Досягти зазначеної мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використання підрозділів та військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації, створення і фінансування терористичних організацій, створення в їх складі незаконних збройних підрозділів та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації свого умислу невстановлені на цей час службові особи Збройних Сил РФ, ФСБ РФ та представники влади РФ, діючи за попередньою змовою групою осіб, упродовж 2013 року на території РФ розробили злочинний план, яким передбачалася незаконна окупація південно-східних регіонів України і Автономної Республіки Крим.

Мотивами впровадження зазначеного плану послугували Євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, що було розцінено невстановленими на цей час службовими особами Збройних Сил РФ, ФСБ РФ та представниками влади РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, яка сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та призведе до ймовірної денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України.

У подальшому невстановлені на цей час службові особи Збройних Сил РФ, ФСБ РФ та представники влади РФ, перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали вести агресивні воєнні дії проти України, шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, тимчасову окупацію вказаної території, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім того, у квітні 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час досудовим розслідуванням службових осіб Збройних сил РФ, ФСБ РФ та представників влади РФ на території окремих районів Луганської області створено стійке ієрархічне об`єднання - терористичну організацію, так звану «Луганську народну республіку» (далі - «ЛНР»). «ЛНР» має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники, та учасники яких підпорядковуються лідерам організації, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки, згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Одним із основних завдань «ЛНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів, шляхом здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «ЛНР» є стійким об`єднанням невизначеної трьох і більше осіб, яке створено з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а відтак відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією. Організація визначається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

З метою реалізації злочинного умислу та досягнення зазначених завдань учасники «ЛНР» вчиняють із квітня 2014 року терористичні акти, захоплюють адміністративні будівлі і ключові об`єкти інфраструктури на території Луганської області, акти застосування збройної сили проти держави Україна, чинять збройний опір Збройним Силам України, правоохоронним органам України та іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняють інші злочини.

Як наслідок, під контролем «ЛНР» опинилась частина території Луганської області, яка визнана Верховною Радою України тимчасово окупованою (постанови: від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями»; від 17.03.2015 № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування»).

Через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, 07.04.2014 на території Донецької і Луганської областей розпочата АТО. На підставі Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» до проведення АТО залучаються Збройні Сили України та інші військові формування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», АТО це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

15.01.2015 Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій зафіксовано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України, у тому числі засуджує неоголошену гібридну війну проти України, яка у тому числі включає в себе використання регулярних і нерегулярних сил; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань».

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу, затвердженого постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями.

04.02.2015 Верховна Рада України схвалила Заяву, якою Україна визнає юрисдикцію Міжнародного кримінального суду з метою притягнення до кримінальної відповідальності у Міжнародному кримінальному суді щодо передбачених статтями 7 та 8 Римського статуту Міжнародного кримінального суду злочинів проти людяності, воєнних злочинів, скоєних на території України починаючи з 20 лютого 2014 року і по теперішній час вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», яких визначить прокурор Міжнародного кримінального суду (постанова від 04.02.2015 № 145-VIII).

Крім того, визнання Верховною Радою України «ЛНР» терористичною організацією, а численні злочини вчиненими її представниками, знайшли своє відображення у Заявах Верховної Ради України: «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою від 22.07.2014 № 1596-VII; «Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою від 22.07.2014 № 1597-VII; «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою від 21.04.2015 № 337-VIII; Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою від 14.01.2015 № 106-VIII.

Отже, Верховною Радою України як єдиним законодавчим органом державної влади констатовано віднесення «ЛНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, до учасників цієї терористичної організації.

Конвенцією ООН проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000 зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до п. «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену в групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів, визнаних такими відповідно до Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Відповідно до положень Європейської конвенції про боротьбу з тероризмом від 27.01.1977 № ETSN90, Протоколу, що вносить зміни до зазначеної Конвенції від 15.05.2003 № ETSN190, Резолюції Ради Безпеки ООН від 28.09.2001 № 1373 по боротьбі з тероризмом, Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму від 16.05.2005, терористична організація виділяється як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності.

Водночас, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.

Враховуючи викладене, «ЛНР» містить всі необхідні ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Установлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при постановленні обвинувального вироку, за яким особа визнається винною в участі у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки є обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.

Крім того, в абзаці першому пункту 1 Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленої постановою від 21.04.2015 № 337-VІІІ, констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014. Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «ЛНР» (абзац п?ятий пункту 1).

У цій Заяві також констатується, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац третій пункту 4). У Заяві наводяться численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України.

Парламентська Асамблея Ради Європи Резолюцією «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнала, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей є агресією РФ проти України.

Резолюцією «Відновлення суверенітету і територіальної цілісності України» від 09.07.2017 Парламентська Асамблея Ради Європи констатувала триваючу гібридну агресію РФ проти України на Донбасі, а також закликала РФ припинити спонсорування терористичної діяльності в Україні шляхом припливу/постачання бойовиків, зброї та грошових коштів через непідконтрольну Україні ділянку україно-російського державного кордону, забезпечити виведення власних збройних формувань, військової техніки та найманців з території окремих районів Донецької та Луганської областей.

Крім того, Указом від 24.09.2015 № 555 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» Президент України ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» встановлено, що застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31.05.1997. Одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 2 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між РФ та Україною із 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Усвідомлюючи, що використання сил і засобів підконтрольних терористичних організацій недостатньо для реалізації злочинного плану змінити межі території та державного кордону України, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи Збройних Сил РФ, ФСБ РФ та представники влади РФ, продовжуючи виконувати злочинний план, використовують окрім найманців та військовослужбовців Збройних сил РФ громадян України з невійськовими спеціальностям для їх участі в утвореній за допомогою РФ терористичній організації «ЛНР», виконанні покладених на них функцій з політичного, інформаційного, силового та іншого забезпечення її діяльності.

Однак, у порушення наведених актів національного та міжнародного законодавства громадянин України ОСОБА_2 , всупереч конституційному обов`язку захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, вчинив готування до державної зради (особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України) за наступних обставин.

З жовтня 2018 року по 16 квітня 2020 року, точну дату та час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно утримувався представниками терористичної організації «ЛНР» в Луганському СІЗО, на тимчасово окупованій території Луганської області, за адресою: м. Луганськ вул. 24 лінія, 4.

На початку квітня 2020 року, точну дату та час досудовим слідством не встановлено, співробітник оперативної частини Луганського СІЗО Зобов ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_2 про те, що незабаром очікується обмін полоненими, і якщо він має бажання бути переміщеним на територію підконтрольну Україні, він попередньо має поспілкуватись зі співробітниками т.зв. «держбезпеки».

14 та 15 квітня 2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, невстановлені в ході досудового розслідування працівники Луганського СІЗО завели ОСОБА_2 в невстановлений кабінет адміністрації закладу, за адресою: АДРЕСА_3 , де співробітник оперативної частини Луганського СІЗО ОСОБА_7 представив ОСОБА_2 іншого чоловіка на прізвисько « ОСОБА_8 ». Як встановлено досудовим розслідуванням « ОСОБА_8 », повних анкетних даних в ході досудового розслідування не встановлено, є представником спецслужб Російської Федерації (ФСБ чи ГРУ), який очолює, або здійснює кураторство т.зв. Міністерства державної безпеки Луганської народної республіки (далі «МДБ ЛНР»).

В розмові, представник спецслужб РФ на прізвисько « ОСОБА_8 » запропонував ОСОБА_2 забезпечити його переміщення на підконтрольну Україні територію, за умови виконання ним злочинного завдання, а саме конспіративно підшукувати на території України якомога більшу кількість однодумців існування та діяльності «ЛНР» серед представників правоохоронних органів осіб, військовослужбовців ЗС України та цивільних громадян, здійснювати збір інформації щодо суспільно-політичної обстановки в Україні, увійти в коло осіб, допущених до державної таємниці та підтримувати з ними стосунки, для подальшого встановлення з представниками «МДБ ЛНР» та спецслужб РФ через ОСОБА_9 зв`язку у формі конфіденційного співробітництва, з метою виконання поставлених останніми завдань щодо збирання та передачі інформації в інтересах спецслужб іноземних держав, а саме ФСБ чи ГРУ РФ.

Крім того, з метою умисного завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, представник спецслужб РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », надав ОСОБА_2 завдання з отримання відомостей у сфері оборони (військового характеру) про дислокацію військових частин в районі операції Об`єднаних сил, про особовий склад, військове командування, їх воєнні завдання із засобів масової інформації і від знайомих, та передачі цих відомостей інтересах спецслужб іноземних держав, а саме ФСБ чи ГРУ РФ.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_2 боявся за своє життя, з метою покинути Луганське СІЗО, де його безпідставно утримували, погодився на співпрацю та виконання злочинного завдання, тобто умисно створив умови для вчинення злочину. Під час вербування представником спецслужб РФ присвоєно ОСОБА_2 конспіративний псевдонім « ОСОБА_10 ».

В свою чергу, представник спецслужб РФ, отримавши згоду ОСОБА_2 , забезпечив переміщення 16.04.2020 останнього на підконтрольну Україні територію та повідомив, що з ним буде додатково налагоджено контакт через засіб конфіденційного зв`язку, з метою умисного завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

За викладених обставин, громадянин України ОСОБА_2 , діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, розуміючи та усвідомлюючи, що представник спецслужб РФ діє в інтересах Російської Федерації, з метою надання йому допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, надав згоду на виконання злочинного завдання, тобто умисно створив умови для вчинення злочину. Суть злочинного завдання полягала у: 1) підшукуванні якомога більшої кількості однодумців існування та діяльності «ЛНР» на підконтрольній Україні території серед співробітників правоохоронних органів, військовослужбовців ЗС України та цивільного населення, для встановлення з представниками спецслужб РФ конфіденційного співробітництва через ОСОБА_2 ; 2) отримання із засобів масової інформації та від знайомих осіб відомостей у сфері оборони (військового характеру) про дислокацію військових частин в районі операції Об`єднаних сил, про особовий склад, військове командування, їх воєнні завдання, та передачі цих відомостей представникам спецслужб Російської Федерації.

Перебуваючи на території підконтрольній Україні, будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за вчинення державної зради, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та можливість доведення особливо тяжкого злочину до кінця, але не бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_2 вирішив не підтримувати жодних контактів із представником іноземної організації, відмовився від наміру вчиняти будь-які дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, та 16.04.2021 добровільно заявив співробітникам Служби безпеки України про свій зв`язок з представниками іноземної організації та про отримане завдання.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України, а саме у готуванні до державної зради готування до діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, ОСОБА_2 підозрюється у готуванні до державної зради, тобто готуванні до діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, наданні представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України.

Разом з цим, як зазначає прокурор у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що незважаючи на існуючий зв`язок із представником іноземної організації ОСОБА_2 , який діяв в інтересах іноземної організації - спецслужб Російської Федерації (Федеральна Служба безпеки чи Головне розвідувальне управління), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та можливість доведення особливо тяжкого злочину до кінця, але не бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з особистих мотивів відмовився від наміру вчиняти будь-які дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України та 16.04.2021 добровільно заявив органам державної влади про свій зв`язок з представником іноземної організації та про отримане завдання.

В зв`язку з викладеним, а також і тим, що в результаті проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій не здобуто доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій на виконання злочинного завдання, отриманого від представника іноземної організації, прокурор просить суд звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 111 КПК України.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_2 визнав усі зазначені в клопотанні фактичні обставини, просив задовольнити клопотання прокурора про звільнення його від кримінальної відповідальності, підтримав свою письмову згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України, на підставі ч. 2 ст. 111 КК України. Крім того пояснив суду, що йому роз`яснено та зрозуміло суть підозри, підставу для звільнення від кримінальної відповідальності, його право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Захисник ОСОБА_5 просила клопотання прокурора задовольнити та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_4 підтримала внесене нею клопотання та просила звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України, та закрити вказане кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на виконання злочинного завдання іноземної держави, іноземної організації або їх представників ніяких дій не вчинив і добровільно заявив органам державної влади про свій зв`язок з ними та про отримане завдання.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані в розпорядження суду матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Так, суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 111 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності громадянин України, якщо він на виконання злочинного завдання іноземної держави, іноземної організації або їх представників ніяких дій не вчинив і добровільно заявив органам державної влади про свій зв`язок з ними та про отримане завдання.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 підозрюється у готуванні до державної зради, тобто готуванні до діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, наданні представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України.

Суд, дослідивши надані суду матеріали, встановив, що підозрюваний ОСОБА_2 ніяких дій на виконання злочинного завдання іноземних організацій та їх представників не вчинив, 16.04.2021 добровільно заявив органам державної влади про свій зв`язок з ними та про отримане завдання, у зв`язку з чим він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 111 КК України.

Підозрюваному в судовому засіданні було роз`яснено відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України суть підозри, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов в рамках провадження не заявлено, запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирався, так само, як не застосовувались і інші заходи забезпечення кримінального провадження.

У зв`язку зі звільненням підозрюваного ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження щодо нього, процесуальні витрати стягненню з останнього не підлягають.

Керуючись ст.ст. 284-288, 369-372, 376 КПК України, ст. 111 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити підозрюваного ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.1 ст.111 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.111 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.14 ч.1 ст.111 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 19.04.2021, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Оголосити повний текст ухвали 15 червня 2021 року о 08 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1