Справа № 751/5235/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/170/21
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2020 року за № 0003511, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, з загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз Новозаводським районним судом м. Чернігова від 24 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1 020 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу затримання, а саме з 26 травня 2020 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 10 498 грн. 82 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На зазначений вище вирок прокурором була подана апеляційна скарга, від якої до початку розгляду справи в апеляційному порядку він відмовився.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді щодо відмови від апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який вважав за необхідне закрити провадження за поданою органами прокуратури апеляційною скаргою у зв`язку з відмовою від підтримання апеляційних вимог, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали думку прокурора, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю з вищенаведених підстав, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 403 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації свого підзахисного, просить визнати пом`якшуючою злочин обставину щире каяття, та виходячи з цього, пом`якшити останньому призначене судом першої інстанції покарання.

Вказує на те, що ОСОБА_8 у судовому засіданні фактично визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому вказав, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було, у вчиненому розкаюється, однак дані обставини в достатній мірі не були прийняті судом першої інстанції до уваги при призначенні йому покарання, в зв`язку з чим, не було визнано щире каяття особи ОСОБА_8 пом`якшуючою обставиною вчиненого ним кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції встановив, що 25 травня 2020 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння смерті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізіологічної смерті та бажаючи їх настання, наніс не менше двадцяти шести ударів руками та ногами в ділянку голови та тулуба ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, одного садна та десяти синців в ділянці обличчя, чотирьох синців у ділянці голови, рани в ділянці носа, трьох ран в ділянці губ, двох вибитих зубів, ушкодження правого ока, крововиливів в м`які тканини голови та обличчя, перелому кісток носа, субарахноїдальних крововиливів лівої лобної долі, тім`яних долей, лівої скроневої долі, на полюсах обох лобних та скроневих долей; одного садна в ділянці живота, двох синців, одної забійної рани та трьох саден в ділянці спини, п`яти синців та одного садна в ділянці верхніх кінцівок, одного садна в ділянці нижніх кінцівок, перелому 10-го ребра справа, від яких останній помер на місці події.

Відповідно до висновку експерта № 481 від 10 липня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: одне садно та десять синців в ділянці обличчя, чотири синці в ділянці голови, рана в ділянці носа, три рани в ділянці губ, два вибиті зуба; ушкодження правого ока, крововиливи в м`які тканини голови та обличчя, перелом кісток носа, субарахноїдальні крововиливи лівої лобної долі, тім`яних долей, лівої скроневої долі, на полюсах обох лобних та скроневих долей, у комплексі відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння. Перелом 10-го ребра справа відноситься до категорії середньої тяжкості тілесного ушкодження. Одне садно в ділянці живота, два синці, одна забійна рана та три садна в ділянці спини, п`ять синців та одне садно в ділянці верхніх кінцівок, одне садно в ділянці нижніх кінцівок відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_10 є механічна асфіксія внаслідок аспірації рідкої крові, яка потрапила в дихальні шляхи внаслідок переломів кісток носу та розривів кровоносних судин в даній ділянці, на фоні субарахноїдальних крововиливів як складових закритої черепно-мозкової травми.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих в інтересах обвинуваченого апеляційних вимог, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що зазначено у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України у апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюється, іншими учасниками кримінального провадження дане рішення оскаржене не було, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно невідповідності призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів зауважує, що кримінальне покарання розглядається в трьохракурсному плані: кара за вчинені суспільно-небезпечні діяння, виправлення поведінки особи, запобігання вчиненню особою нових злочинів.

У психологічному аспекті покарання базується на закономірностях, що кримінальне покарання є дієвим з урахуванням суб`єктивної сторони злочину та перспективи зміни особистості засудженого, змусить останнього відчути каяття совісті, прагнення до позитивних самозмін та створити перешкоди у антисоціальному способу житті.

Складовим змістовним елементом індивідуалізації кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів є створення для особи правового впливу суспільства шляхом створення для нього стану судимості, в подальшому посилення ефекту кримінального покарання в разі вчинення нового злочину.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи останньому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, не одружений, за місцем проживання негативно не характеризується, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку ані у лікаря психіатра, а ні у лікаря нарколога не перебуває, його відношення до вчиненого. Також судом враховано як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину, так і обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння, рецидив кримінальних правопорушень.

Необґрунтованими є посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не визнано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки розкаяння передбачає собою, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував завдані злочином збитки потерпілій.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, наслідки, що настали, ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, що проявляється в не намаганні будь-яким чином, допомогти потерпілому, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, прийшов до вірного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови ізоляції від суспільства та в розмірі наближеному до максимального передбаченого санкцією інкримінуємої статті, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що намагання сторони захисту переконати суд у щирості каяття ОСОБА_8 носить суто формальний характер для уникнення суворості кримінального покарання за скоєний злочин.

Апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не містять доводів, які б могли свідчити про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років за вчинення умисного вбивства, через його суворість, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставини його скоєння та дані про особу обвинуваченого, з урахуванням положень ст.414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України. Цих обставин не надано стороною захисту і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За таких обставини, апеляційна скарга сторони захисту про зміну вироку та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер.

На переконання апеляційного суду, місцевим судом дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_8 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому є справедливим.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 - закрити в зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4