Номер провадження: 11-кп/813/1169/21
Номер справи місцевого суду: 522/1933/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 року у кримінальному провадженні № 0003014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрівка, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянки України, українки, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, з середньою освітою, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 року, постановленою під час судового розгляду, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , строком до 11.05.2021 року з визначеним розміром застави у сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

Рішення суду мотивовано тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, відомостями про обвинувачену, які не перешкоджають утриманню її під вартою, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною.

Зазначає, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом не враховано відсутність у обвинуваченої судимості, визнання винуватості, наявності постійного місця проживання та неповнолітніх дітей.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у скоєні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме в незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло.

Захисник обвинуваченої, будучи повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки апеляційний суд не повідомила, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, приймаючи до уваги, що явка учасників не є обов`язковою у цьому кримінальному провадженні, апеляційний розгляд проведено за відсутністю захисника.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинуваченою не оспорюються обставини скоєння нею злочину та безпідставність висунутого їй обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у судовому засідання ризиків та можливість застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

З наданого апеляційному суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 є громадянкою України, офіційно не працевлаштована, проживає в Одеській області обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.
При цьому апеляційний суд вважає безпідставним доводи обвинуваченої щодо міцності її соціальних зв`язків, а саме наявності на утриманні неповнолітніх дітей, оскільки як встановлено під час судового розгляду діти обвинуваченої не проживають разом з нею.
Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою обвинуваченої під час розгляду справи по суті, яка ігноруючи обов`язкову явку не прибувала до суду першої інстанції, в наслідок чого була оголошений у розшук.

Апеляційний суд також погоджується з тим, що перебуваючи на свободі, обвинувачена може здійснити спроби перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки обвинувачена під час розгляду справи по суті ігнорувала покладені на неї обов`язки та не прибувала до суду першої інстанції, в наслідок чого була оголошений у розшук.

Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених під час продовження запобіжного заходу ризиків можливого перешкоджання обвинуваченою кримінальному провадженню, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів апеляційному суду не представлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої та висунуте їй обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченої та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 року у кримінальному провадженні № 0003014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3