Справа № 739/124/21
Провадження № 1-в/739/17/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3 представника УВП №31 ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк,
В С Т А Н О В И В:
Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк позбавлення волі. Своє клопотання мотивує тим, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2009 року його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою колегії судів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2009 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2009 року щодо ОСОБА_6 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку висновок про визнання ОСОБА_6 серійним вбивцею. В решті вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без зміни. Звертає увагу суду на те, що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі Петухов проти України 2 та інші рішення, ЄСПЛ рішуче засудив практику довічного засудження, визнав порушенням статті 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод державою Україна, оскільки в України не має реалістичних перспектив звільнення. Також у заяві він зазначає, що ЄСПЛ визнав, що Українське довічне покарання є тортурами та нелюдським видом покарання, яке порушує права людини. У зв`язку з чим просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк позбавлення волі .

Через канцелярію суду надійшло клопотання від засудженого, в якому він просить розглянути його клопотання без його участі в суді та без проведення відео конференції.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного щодо можливості проведення судового засідання без участі засудженого ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_3 та представник УВП №31 ОСОБА_4 не заперечували щодо проведення судового засідання без участі засудженого ОСОБА_6 .

Суд на місці ухвалив провести судове засідання без участі засудженого ОСОБА_6 .

В судовому засіданні захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання свого підзахисного щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строкпідтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання. Представник УВП №31 ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора. Заслухавши думку захисника, думку прокурора та представника УВП №31, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст..ст. 74, 81, 82, 85, 87 КК України, визначені підстави для умовно дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України. Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2009 року засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою колегії судів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2009 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2009 року щодо ОСОБА_6 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку висновок про визнання ОСОБА_6 серійним вбивцею. В решті вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_6 залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2009 року відносно ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, який ухвалою колегії судів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2009 року вирок в цій частині залишений без змін, відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд клопотань про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, та прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

В ході розгляду клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена. За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строкнемає.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які розтлумачені в рішеннях Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі «Петухов проти України 2» , від 15 жовтня 2020 року, повторно, у справі «Старишко проти України» та 10 грудня 2020 року у справі «Лопата та інші проти України» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким суд вважає необґрунтованим. Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015. Таким чином, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_6 .

За даних обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строкслід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 87 КК України, ст. 152 КВК України, ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.
Повний текст ухвали оголошено 15 лютого 2021 року о 16 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1