Номер провадження: 11-кп/813/1837/21
Номер справи місцевого суду: 522/9077/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0001527 від 15.04.2020 стосовно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.07.2002 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
- 27.09.2006 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 25.03.2008 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років 6 міс. позбавлення волі., на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено до покарання 2 роки 7 місяців позбавлення волі;
- 16.03.2012 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 09.01.2018 по відбуттю покарання;
- 21.11.2019 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 23.07.2021 в процесі судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001527 від 15.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.09.2021 включно стосовно кожного обвинуваченого.

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що в даному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого й свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не працевлаштований, не навчається, не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що поза увагою суду залишилось те, що потерпілу вже допитано в судовому засіданні та вона надала пояснення, в яких підтвердила його непричетність до вчинення зазначеного злочину, а також не було враховано того, що переховуватись він намірів не має, сам звернувся до відділу поліції, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, одружений, має місце реєстрації та проживання, за яким позитивно характеризується, на його утриманні перебуває батько-інвалід пенсійного віку та сестра разом із її неповнолітніми дітьми.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином та своєчасно сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань до суду не подавав.
Враховуючи неявку сторони обвинувачення в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001527 від 15.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

За викладених обставин колегія суддів критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо надання потерпілою пояснень про його непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину та зауважує, що такі твердження є передчасними з огляду на те, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинуваченого, наявним у матеріалах справи доказам, в тому числі їх сукупності, а також обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Окрім того, апеляційний суд також зауважує те, що в матеріалах провадження відсутні підтвердження того, що потерпіла ОСОБА_10 вже була допитана під час судового розгляду та надала пояснення на корить обвинуваченого ОСОБА_6 .

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, пов`язаного із застосуванням стосовно потерпілої особи насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, його характеру, тяжкості, суспільної небезпечності та зухвалості, розміру завданої майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів для існування та постійного джерела прибутку, не одружений та не має утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпіла та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів погоджується, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілу та свідків у вказаному кримінального провадженні.

Апеляційний суд також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів корисливої направленості.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він одружений, а також на наявність на його утриманні батька-інваліда пенсійного віку, сестри та її неповнолітніх дітей, колегія суддів такі твердження оцінює критично та наголошує на їх неспроможності, оскільки матеріалами справи та апеляційної скарги зазначені факти жодним чином не підтверджується.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого щодо наявності у нього місця реєстрації та постійного проживання, проте наголошує на тому, що вказана обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків та не може слугувати єдиною підставою для застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне в черговий раз звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, а саме з червня 2020 року, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Водночас, ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.06.2021 вже зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2021, якою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.09.2021 включно стосовно кожного залишити без змін.

В черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4