КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000530 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 4 грудня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Макарів Київської області., громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці.
Строк відбування покарання обчислюється з моменту затримання.
Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України у виді заборони перебувати у місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з особами, які постраждали від домашнього насильства, строком на 3 місяці;
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8
ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, вчинив систематичне домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_8 та матері ОСОБА_9 .

Так 20 травня 2019 року, 2 грудня 2019 року, 15 січня 2020 року, в середині квітня 2020 року, 3 червня 2020 року, 7 серпня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, в денну та вечірню пору доби ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання та, водночас, за місцем проживання своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , кожного разу окремо, діючи з прямим умислом, з метою приниження гідності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з мотивів неповаги до них, вчинив відносно своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 систематичні дії психологічного насильства, що виразилося у безпричинних, не маючи на те підґрунтя, словесних образах та висловлюваннях в їхню адресу словами нецензурної лайки та погрозах фізичної розправи, розбиття вікна в даному житловому будинку, розкиданні їжі по підлозі кухні за місцем проживання, розбиття посуду в будинку, що призвело до психологічних страждань останніх, накопичення емоційних переживань, образливості, приниженої гідності у поєднанні з побоюваннями за свою безпеку та здоров`я, а також певної проблематизації їхнього життя, яке наповнилось стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційного напруження.
Таким чином, від вчинюваних систематичних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазнали моральних страждань, які вплинули на їхній психічний стан.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, проте, не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, пом`якшивши призначене покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що призначене судом покарання є несправедливим, невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі ОСОБА_5 , який повністю визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенню та щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, зробив для себе певні висновки.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 , належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції не подавали, клопотання про обов`язкову участь під час апеляційного розгляду не заявляли.
Вислухавши думку потерпілих, які зазначили про те, що ОСОБА_5 повідомлений про день та час апеляційного розгляду, проте, вказав, що до суду не поїде, а тому вони вважають можливим проведення апеляційного розгляду за його відсутності і відсутності захисника, прокурора, яка вважала можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника та обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,
- позицію потерпілих, які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, вказавши про те, що обвинувачений не зробив для себе жодних висновків, вони були вимушені знову звертатися в поліцію з приводу поведінки обвинуваченого, який не зареєстрований за вказаною адресою, але знаходиться там, зловживає алкогольними напоями, не працює;
- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання законним та обґрунтованим,
- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження та журналу судового засідання фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким з учасників не оспорювалися і докази відносно них відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі захисника, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства, тобто, умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання та неврахування судом при призначенні покарання інших даних, які пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому суд врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкоголем, не працює, за останніх 5 років до нарколога чи психіатра не звертався, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, оскільки потерпіла ОСОБА_9 , є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою.

При цьому судом не враховано, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, оскільки суд дійшов висновку, що співчуття або жалю з приводу своїх вчинків і почуття провини за їх наслідки у ОСОБА_5 відсутнє. Також судом не враховано як обставину, що обтяжує обставину покарання обвинуваченого, - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки це є складовою кваліфікації злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.

З урахуванням наведених даних суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді арешту. Також суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, а саме заборону перебувати в місці спільного проживання з особами, які постраждали від домашнього насильства строком три місяці.
Зтаким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робі на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.
Вироком суду встановлено, що домашнє насильство з боку обвинуваченого носило систематичний характер, і, як обґрунтовано вказав суд у вироку, менш суворе покарання у виді громадських робіт не сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого та не зможе запобігти вчиненню інших злочинів, так як неодноразове призначення громадських робіт за вчинення адміністративних правопорушень не запобігло повторному вчиненню домашнього насильства з боку обвинуваченого відносно батьків.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання щирого каяття та визнання своєї вини, то зазначені обставини не підтверджуються наявними у справі доказами. Більш того, під час апеляційного розгляду потерпілі категорично заперечували наявність таких обставин, вказавши, що обвинувачений продовжує себе поводити так само, що вони вимушені були знову звертатися за захистом до поліції, що спростовує доводи сторони захисту про щире каяття обвинуваченого.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер дій обвинуваченого та спосіб вчинення злочину, відомості про особу обвинуваченого та інші наявні у провадженні дані, які його характеризують, вмотивовано обрав ОСОБА_5 покарання у виді арешту строком на 2 місяці, а відтак підстав для зміни вироку не вбачає.

З урахуванням встановленого під час апеляційного розгляду доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, вирок Макарівського районного суду Київської області від 4 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3