Справа № 357/4647/18
У Х В А Л А

17 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 5 у місті Біла Церква Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001649 від 28.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, -

У С Т А Н О В И В :
В провадження судді, внаслідок авторозподілу кримінального провадження автоматизованою системою документообігу суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001649 від 28.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001649 від 28.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України призначено до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення учасників судового провадження питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувальних актів не вбачає.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувального актів не вбачають.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, вимогам пункту 9 частини 2 статті 291 КПК України. Окрім того, звертає увагу на те, що обвинувальний акт, що був вручений обвинуваченому, датований червнем 2017 року, без дати. Вручений їм акт не відповідає тому, що наявний у матеріалах справи, оскільки в матеріалах справи 28 лютого 2018 року так само як і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_7 погодився зі своїм захисником та просив повернути обвинувальний акт.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії».

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, крім іншого: верховенство права, законність, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумні строки.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами ч.1 ст.337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Отже , за наведених вимог Кримінального процесуального закону, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити обвинувальний акт на предмет його відповідності не тільки положень ст.291 цього закону, а й дотримання слідчим чи прокурором під час складення обвинувального акту засад кримінального провадження.

Зокрема, згідно з п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чоговипливає, що формулюванняобвинувачення повинно бути конкретним.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт, який направлено до суду відносно ОСОБА_9 складений та затверджений прокурором 28.02.2018 року, вручено обвинуваченому 02 травня 2018 року, а обвинувальний акт, який вручено обвинуваченому ОСОБА_7 складено в червні 2017 року, без зазначення, на що вказує захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Як вбачається з обвинувального акту від 20.02.2018 року, органом досудового розслідування не розмежовані дії обвинуваченого у часі, а саме не було сформульовано конкретне обвинувачення щодо дій ОСОБА_7 .. В обвинувальному акті зазначено, що 27 березня 2017 року близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_7 знаходячись на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 , вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що вони перебували на території яку він вважає своєю, спричинивши в ході сварки потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Так, в обвинувальному акті не встановлено й не розмежовано дії обвинуваченого ОСОБА_7 у часі відносно потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в чому полягає їх розмежованість та не узгодженість, які кожним з них, в який момент, в якій послідовності, одночасно чи в певній послідовності. кількості та локалізації завдавалися удари потерпілим, що свідчить про неконкретність та невизначеність слідства щодо обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України.

Водночас у сформульованому обвинуваченні йдеться про те, що побиття потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 відбувалося в певній послідовності, в певний проміжок часу. Вказані обставини істотно суперечать між собою та є взаємовиключними.

Також не встановлено та не зазначено у сформульованому обвинуваченні, коли та з яких причин в обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел, та який саме, на побиття потерпілих.

Викладені обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).

Отже, формулюючи обвинувачення в згаданій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину й всі необхідні для доказування обставини не виклав.

При цьому межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутогозвинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за цімежі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України). За змістом вимог ст. 338 КПК України прокурор вправі змінити обвинувачення в суді лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.

Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманих обвинувальних актів та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

Крім того, при складанні та затвердженні прокурором наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 наведені вище вимоги КПК України дотримані не були, оскільки викладені у обвинувальному акті фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на висновки судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень (№ 116), потерпілою ОСОБА_4 (№ 247/д), які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, відповідно, та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням суду, є неприпустимим.

Зазначені вище обставини суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України.

Разом із тим, викладені обставини, а саме розкриття стороною обвинувачення сутності наведених вище доказів до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить ще на стадії підготовчого провадження сторону захисту у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип «рівності зброї» у наданні сторонами доказів, передбачає зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, а також встановлює, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище ніж інша сторона.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 22-23, 110, 283 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору, із задоволенням клопотання захисника ОСОБА_8 ..

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захис ника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001649 від 28.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001649 від 28.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України повернути прокурору Білоцерківської окружної прокуратури Київської області у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 березня 2021 року о 12 годині 50 хвилин.

СуддяОСОБА_1