КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , та накладено арешт, із забороною володіння, розпоряджання та користування, на майно вилучене 16.05.2020 року під час обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК України громадянина України ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 1) мобільний телефон Samsung золотистого забарвлення на зворотній стороні якого напис SM G 965F, IMEI: НОМЕР_1 ; 2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 , серії НОМЕР_3 ; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_4 , на ім`я організації ТОВ «Актив XXI», серії ААС752932.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту із забороною володіння та користування майном, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_2 Серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , власником якого є ОСОБА_6 , вилучене 15.05.2020 у ході особистого обшуку ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги власник майна зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України. Стверджує, що стороною обвинувачення не встановлено доказів його причетності до протиправних дій та не додано доказу того, що він вчинив будь-які протиправні дії, зокрема і за допомогою арештованого майна. Додає, що слідчим суддею не досліджено обставини належності права власності на арештоване майно.

Також апелянт стверджує, що використовує арештоване майно для отримання додаткового доходу, має на утриманні неповнолітню дочку 2007 року народження, батьків пенсіонерів, родину. Зазначає про порушення слідчим суддею вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майно вилучено 15.05.2020 року, а ухвала постановлена 03.06.2020 року. Додає про необгрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді.

Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку вказує, що ухвала постановлена без виклику у судове засідання власника майна, копію ухвали отримано 10 червня 2020 року.

Клопотання власника майна ОСОБА_6 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущений з поважних причин.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 17 годину 15хвилин 01.04.2021 року, про що надіслано повідомлення прокурору 02.03.2021року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора. Крім того, 31.03.2021 року на адресу суду надійшла заява власника майна та його представника про можливість розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, перебувають матеріали кримінального провадження №0000036, відомості про яке 18.03.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 410 КК України.
09.05.2020 прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту, із забороною володіння, розпоряджання та користування, на майно вилучене 16.05.2020 року під час обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК України громадянина України ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 1) мобільний телефон Samsung золотистого забарвлення на зворотній стороні якого напис SM G 965F, IMEI: НОМЕР_1 ; 2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 , серії НОМЕР_3 ; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_4 , на ім`я організації ТОВ «Актив XXI», серії ААС752932, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року, задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовими доказами від 16.05.2020, відповідно до якої арештоване слідчим суддею майно визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом (а.с. 10-12).

Посилання власника майна на те, що стороною обвинувачення не встановлено доказів його причетності до протиправних дій, в тому числі і за допомогою арештованого майна, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обгрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, у клопотанні не зазначено.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що слідчим суддею не встановлено власника арештованого майна, оскільки арешт накладено на документ, який містить інформацію про власника майна, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 .

Доводи апелянта в частині порушення слідчим суддею вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки обшук проведено 15.05.2020 року, а з клопотанням до суду прокурор звернувся, відповідно до штампу на конверті, 17.05.2020 (а.с. 131, конверт), а отже протягом 48 годин після вилучення майна.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту майна, є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи власника майна щодо наявності на його утриманні неповнолітньої дитини, батьків пенсіонерів, родини, те, що арештоване майно використовується для отримання додаткового доходу, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, у відповідності до вимог КПК України.

Посилання власника майна на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та накладено арешт, із забороною володіння, розпоряджання та користування, на майно вилучене 16.05.2020 року під час обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК України громадянина України ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4