ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/974/20

Провадження № 1-кп/568/10/21

"01" квітня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000032 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тараканів Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб немає, не депутата, раніше судимий, востаннє 23.07.2018 року Дубенським міськрайонним судом за ст.124 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.162 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
16 серпня 2020 року приблизно о 02 годині 20 хвилин ОСОБА_3 прибув до житлового господарства ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 . Перебуваючи на подвір`ї вказаного господарства, ОСОБА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив протиправно, всупереч волі та без відому власника майна та інших осіб, не переслідуючи умисел на заволодіння чужим майном, проникнути всередину гаражного приміщення, що знаходиться за вказаною адресою. Реалізовуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує недоторканість права власності, вважаючи що в приміщенні відсутні будь-які особи, ОСОБА_3 із застосуванням фізичної сили, шляхом ривка, відчинив вхідні двері та проник всередину належного ОСОБА_5 гаража.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України, - незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.
В подальшому, перебуваючи поблизу вхідних дверей гаража, що знаходиться в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 помітив власника домогосподарства ОСОБА_5 та у нього виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком лівої руки в область правого ока, один удар правою рукою в область лівого вуха та один удар в область губ зліва. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя, садна скроневої ділянки, садна вилиці, гематоми зліва за вухом та припухлості верхньої та нижньої губи. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше ніж від двох травматичних впливів тупих предметів, та могли утворитися від ударів руками та (чи) ногами, загалом не характерні для падіння, та відносять до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за обставин, викладених у обвинувальному акті визнав у повному обсязі. Пояснив, що ввечері 16 серпня 2020 року прийшов до господарства свого знайомого ОСОБА_5 для того, щоб позичити гроші. На подвір`ї нікого не було, тому він вирішив зайти в гараж, що знаходиться на подвір`ї. Коли стояв біля вхідних дверей гаража, то побачив, що до нього йде ОСОБА_5 , то він два рази вдарив його в обличчя та пішов. В гаражі він нічого з речей не брав.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що проживає в АДРЕСА_2 . Вночі 16 серпня 2020 року племінник, який в той день ночував в нього, повідомив йому, що на подвір`ї хтось ходить. Він вирішив перевірити та вийшов надвір. Побачив, що двері в гараж зачинені, однак навісний замок зірваний. Він не встиг відчинити двері, як з гаража назустріч йому вийшов ОСОБА_3 , якого він добре знає. Ігор одразу двічі вдарив його кулаком в обличчя та голову справа. Від завданих ударів він впав, а ОСОБА_3 в той час залишив його подвір`я. Внаслідок завданих ударів, він отримав тілесні ушкодження, тому на наступний день звернувся за допомогою до лікаря. Примирення з обвинуваченою не відбулось, обвинувачений не вчинив жодних дій щодо принесення вибачень та відшкодування завданої шкоди. Вважає, що обвинувачений повинен понести суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі, щоб надалі не допускав вчинення кримінально-караних дій.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступках, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, потерпілий також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальні проступки, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, здійснивши допит у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та матеріали щодо речових доказів, процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що при встановлених обставинах вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, доведена повністю.
Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.
У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим відносяться до категорії кримінальних проступків, обвинувачений перебуває на обліку в лікаря нарколога, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно.
В обвинувальному акті, затвердженому прокурором, відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , зазначено щире каяття.
Прокурором в дебатах, така обставини виключена та прокурор не посилається на неї, як на обставину, що пом`якшує покарання.
Суд погоджується з думкою прокурора, так як така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки щире каяття має бути засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, характеризується щирим осудом цієї поведінки, висловленні жалю з приводу вчиненого, вибаченні перед потерпілим та прийнятті заходів по відшкодуванню шкоди. Таких заходів обвинуваченим під час судового розгляду здійснено не було.
Обтяжуючою покарання обставиною згідно ст.67 КК України в обвинувальному акті вказано рецидив злочинів.
В судових дебатах прокурором було запропоновано визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Посилання прокурора як на обтяжуючу обставину - вчинення злочину відносно особи похилого віку, судом приймається, оскільки підтверджується матеріалами справи потерпілий ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд також враховує досудову доповідь від 27.11.2020 р., підготовлену старшим інспектором Дубенського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_6 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , за висновком якої дуже висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, високий рівень ризику небезпеки його для суспільства, історію правопорушень та рецидив злочинів, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без обмеження волі на певний строк не є можливим. ОСОБА_3 потребує цілодобового нагляду та контролю за його поведінкою, який не можливо здійснювати без ізоляції його від суспільства.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Досліджені в ході судового розгляду обставини справи, дані про особу обвинуваченого, з урахуванням його відношення до вчиненого, поведінки після вчиненого злочину, обставини, що обтяжують покарання, суд вважає, що лише покарання у виді обмеження волі зможе вплинути на обвинуваченого та здатне виправити антисоціальну поведінку ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції даної статті, та за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на певний строк, в межах санкції даної статті, із застосуванням правил ч.1 ст.70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Речові докази в даному кримінальному провадження відсутні.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався та підстав для його застосування судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.162 КК України та призначити покарання :
-за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;
-за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного його виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1