ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1674/21 Справа № 213/4201/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000634 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжений по 09 липня 2021 року включно.
Постановляючи своє рішення, суд мотивував його тим, що з урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного міста проживання, можливість впливу на свідків у кримінальному провадженню, які на даний час не допитані, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та можливість його задоволення.
В апеляції:
- захисник просить ухвалу скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінивши запобіжний захід на цілодобовий арешт.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України.
Стверджує, що прокурором не доведено, а судом не надано належної оцінки достатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, тому не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, також має батьків.
З приводу того, що ОСОБА_5 судимий за ч.1 ст.309 КК України, зазначає, що вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_5 ухвалено 03.09.2020 року, тобто, на момент подій 09.09.2020 року, обвинувачений не знав, що його засуджено та про покладені на нього обов`язки, окрім того, вказаний вирок на той час не набрав законної сили.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до семи років, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, ступень тяжкості інкримінованих злочинів, існує висока вірогідність вчинення впливу на потерпілу, свідків, які ще не допитані.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою з інвалідністю з дитинства, колегія суддів вважає такими, що хоча і мають місце дані обставини, проте враховуючи обставини, спосіб вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, ці обставини в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також посилання захисника на те, що вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_5 ухвалено 03.09.2020 року, тобто, на момент подій 09.09.2020 року, обвинувачений не знав, що його засуджено та про покладені на нього обов`язки, і вирок не набрав законної сили, у даному випадку, також само по собі не зменшують встановлені судом ризики і не спростовують висновку суду про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під ватою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для скасування відсутні, тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4