Справа № 357/9344/21
У Х В А Л А

11 серпня 2021 року м. Біла Цекрва. Слідчий cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи у якої вилучено майно ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001881 від 09.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001881 від 09.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001881 від 09 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 09.08.2021 близько 16 години 00 хвилин, двоє невідомих осіб жіночої статі, ромської національності на автомобілі марки «SKODA» модель «FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибули на АДРЕСА_1 . Після чого вказані невідомі жінки із зазначеного автомобіля вийшли та пішли в напрямку будинку 7А, що знаходиться на вказаній вулиці. В подальшому вказані жінки, ввівши в оману потерпілу ОСОБА_6 , під приводом проведення магічного ритуалу, через незачинені двері вказаного будинку проникли всередину, де таємно викрали грошові кошти в сумі 240 000 гривень.

В подальшому 09.08.2021 близько 22 години 00 хвилин працівниками Білоцерківського РУП та БПП у м. Біла Церква УПП в Київській області на стаціонарному посту а/д Київ-Одеса зупинено автомобіль марки «SKODA» модель «FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою встановлення осіб які причетні до вчинення вище вказаного злочину.

В ході проведення огляду вказаний автомобіль вилучено та поміщено на територію Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, що знаходиться за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3, а ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 вилучено до спеціального пакету №2515439.

Крім того в ході зовнішнього огляду під лобовим склом на панелі автомобіля виявлено чоловічу чорну сумку із вмістом грошових коштів номіналом по 500 грн. та 50 грн., які можливо отриманні внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки в ході допиту в якості свідка ОСОБА_3 повідомив що вище вказані жінки ромської національності розрахувались з останнім за послуги з перевезення готівковими коштами в сумі 3000 грн.

У зв`язку з тим, що вказаний автомобіль являється знаряддям вчинення злочину, а також в його салоні можуть знаходитись матеріальні цінності, отримані внаслідок злочинної діяльності, а також з метою виявлення та вилучення слідів пальців рук(папілярних лінії) невідомих жінок ромської національності з вказаних готівкових коштів та з поверхонь салону вказаного автомобіля виникла необхідність у проведенні обшуку автомобіля марки «SKODA» модель «FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору.

Приймаючи до уваги вищенаведене та те, що з метою збереження, дослідження, огляду та проведення необхідних судових експертиз по виявленим та вилученим речовим доказам, а також з метою досягнення дієвості кримінального провадження наявна необхідність у застосуванні до вилученого майна такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Слідчий в судове засідання не прибув, направив до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав у повному обсязі.

ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволені клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши ОСОБА_3 прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1,2,3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя зазначає, що в клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, а також розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя за таких обставин не вбачає законних підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За таких обставин у слідчого судді відсутні законні підстави для задоволення клопотання.

Згідно з ст. 371 ч.3 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 93, 98, 170, 173, 371,372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001881 від 09.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного судуОСОБА_1