Справа № 466/2625/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/420/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено спільне клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбуту частину покарання 10 місяців 20 днів.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного клопотання ДУ «Личаківська ВК №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_7 , у порядку передбаченому ст. 81 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Зокрема, зазначає, що висновок про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його попередні судимості, поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Однак, судом не взято до уваги надані адміністрацією установи виконання покарання дані про те, що засуджений ОСОБА_7 упродовж відбуття покарання заохочувався правами начальника установи лише 2 рази, а саме: 28 травня 2020 року та 5 січня 2021 року за активну участь у роботах благоустрою, тобто безпосередньо перед розглядом матеріалів особової справи засудженого комісією щодо можливості умовно-острокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Наведене, на переконання апелянта, не свідчить про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка, є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.

Покликається на те, що 23 липня 2020 року адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст. ст. 100, 101 КВК України як такому, що не стає та не став на шлях виправлення, а 27 серпня 2020 року відмовлено у застосуванні ст. 82 КВК України у зв`язку з його відмовою.

Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності. До нього неодноразово судами застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарань, зокрема: 1 грудня 2006 року та 9 вересня 2013 року.

До того ж, ОСОБА_7 , будучи звільненим від відбування призначеного вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 червня 2015 року покарання, з встановленням 1 року випробувального терміну, передбаченого ст. 75 КК України, вчинив новий умисний злочин, за який засуджений вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року.

Відтак неможливо однозначно стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та таке на даний час є достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення та задовольняючи його, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, встановленого порядку відбування покарання не порушував, заохочувався два рази, а тому суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.
Поміж тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, а саме, наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 6 лютого 2019 року, що не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності. До нього 1 грудня 2006 року (за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2003 року) та 9 вересня 2013 року (за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 2 червня 2010 року) судами застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарань. Також ОСОБА_7 , будучи звільненим від відбування призначеного вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 червня 2015 року покарання, з встановленням 1 року випробувального терміну, передбаченого ст. 75 КК України, вчинив новий умисний злочин, за який засуджений вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року.
Крім того, на переконання апеляційного суду, строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, адже його кінець припадає на 6 березня 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення враховуються у сукупності всі обставини за весь період перебування у виправній установі.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні спільного клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а спільне клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишенню без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні спільного клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3