ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

У Х В А Л А
12 травня 2021 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
провівши підготовче судове засідання у кримінальному проваджені № 0001890 від 02.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001890 від 02.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила не розглядати угоду про визнання винуватості та вважала можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, у відкритому судовому засіданні, оскільки справа підсудна суду, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заявила клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт складений та затверджений прокурором 02.02.2021, а відправлений до суду 08.02.2021, тобто поза межами встановленого строку досудового розслідування. Як вбачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування питання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні не порушувалось, копія клопотання про продовження строку досудового розслідування стороні захисту не вручалась. Захисник вважав що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні не був продовжений і закінчився, до направлення обвинувального акта до суду, отже обвинувальний акт складено з порушенням процесуальних строків, не може розглядатись судом і підлягає поверненню прокурору. Крім того, в обвинувальному акті вказано як пом`якшуючу обставину щире каяття, однак її підзахисний вини не визнавав і не визнає, тому така обставина не відповідає дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання та думку свого захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника, просила суд відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначити справу до судового розгляду, а також заявлені клопотання, вивчивши обвинувальний акт, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановленого судом, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому, всупереч наведених вище вимог, в обвинувальному акті міститься посилання на докази, здобуті стороною обвинувачення під час проведення досудового розслідування, а саме на висновки судових експертиз, із зазначенням їх реквізитів та змісту, а також на ухвали слідчих суддів, на підставі яких був проведений обшук в с. Велика Офірна, Фастівського району Київської області за місцем проживання обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 17 та 22 КПК України закріплено принципи презумпції невинуватості та змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості.

Зазначаючи в обвинувальному акті докази, якими обґрунтовується наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, сторона обвинувачення таким чином порушує вимоги наведених вище принципів, створює ситуацію, за якої наперед формує думку суду про винуватість особи, чим порушує також і принципи рівності перед законом (ст. 10 КПК) та породжує сумніви у неупередженості суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього кодексу та інших законів України.

У ст. 2 КПК України визначено завдання кримінального провадження, яким є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст.7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, яким має відповідати зміст і форма кримінального провадження.

Серед таких засад, зокрема, засада верховенства права, законності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України. Згідно з цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

КПК України врегульовано процедуру подання суду доказів і вимоги до змісту обвинувального акта, які не передбачають можливості розкривати суду «наперед» докази, зібрані під час досудового розслідування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Щодо доводів захисника, якими обґрунтовувалась невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, то суд звертає увагу на таке.

Вказівка в обвинувальному акті про наявність пом`якшуючої обставини, в тому числі й щирого каяття, не є обставиною, яка зв`язує обвинуваченого з обов`язком визнати свою вину у суді. Позиція обвинуваченого на досудовому розслідуванні та в суді може змінюватися, виходячи з тих прав, якими наділений підозрюваний та обвинувачений та, зважаючи на презумпцію невинуватості особи і обов`язок доведення вини.

Щодо подання обвинувального акта після спливу строків, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, то відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Як видно з матеріалів справи, підозра обвинуваченому була оголошена 02.12.2020, обвинувальний акт складений 02.02.2010, однак направлений до суду був лише 08.02.2021. Таким чином, фактично досудове розслідування не було закінчене у двохмісячний строк, як передбачено наведеною вище нормою. З аналізу змісту реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що 02.02.2021, тобто в останній день двохмісячного строку було повідомлено нову підозру о 13:10, проведено допит підозрюваного з 13:13 до 13:30, ознайомлено з матеріалами досудового розслідування з 13:30 до 14:00 і того ж дня складено обвинувальний акт. Разом з тим, з 02.02.2021 до 08.02.2021 звернень до прокурора про продовження строків досудового розслідування, зважаючи на вимоги п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК не було, що призвело до того, що закінчення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке пов`язане з направленням обвинувального акта до суду, відбулося з порушенням встановлених процесуальних строків.

За таких обставин, суд вважає, що вказані порушення, які допущено прокурором та слідчим, є істотними і таким, що унеможливлюють призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, серед іншого, повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. При цьому, відповідність обвинувального акта вимогам КПК України, слід розуміти в широкому значенні, а не лише як формальне дотримання вимог ст.291 КПК України, зважаючи на те, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення і яке приймається під час здійснення кримінального провадження (п.13 ч. 1 ст. 3, ст. 110 КПК).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-316 КПК України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт та додатки до нього у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України повернути прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1