Дата документу 09.08.2021 Справа № 333/4789/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1257/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/4789/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Веселе Веселівського району Запорізької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

У період часу з 23 години 17.07.2020 року до 01 години 30 хвилин 18.07.2020 року ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від такого діяння, під приводом здійснення телефонного дзвінка, шахрайським шляхом заволодів у ОСОБА_9 мобільним телефоном вартістю 3 599 грн. 67 коп., що належить потерпілій ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись вказаним мобільним телефоном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 14.08.2020 року приблизно о 02 годині ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №89 по вул.Космічній в м.Запоріжжі, побачив у дворі транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Highlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, який знаходиться у користуванні ОСОБА_11 .

Далі, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від такого діяння, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії залишаються ніким не поміченими, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вказаного транспортного засобу та за допомогою фізичної сили рук розбив скло передньої пасажирської двері зазначеного автомобіля, після чого проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав відеореєстратор вартістю 1 350 грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 , тим самим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму. У подальшому ОСОБА_8 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Також, 14.08.2020 року приблизно о 03 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №112-Б по вул.Космічній у м.Запоріжжі, побачив у дворі транспортний засіб «GEELY CK», державний номерний знак НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору, який знаходиться у користуванні ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від такого діяння, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії залишаються ніким не поміченими, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вказаного транспортного засобу та розбив скло передньої водійської двері зазначеного автомобіля, після чого проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав відеореєстратор вартістю 487 грн. 29 коп., панель від магнітоли, яка матеріальної шкоди для потерпілого не представляє, що належить потерпілому ОСОБА_12 , тим самим завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 487 грн. 29 коп. У подальшому, ОСОБА_8 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, у період часу з 23 години 15.08.2020 року до 07 години 16.08.2020 року ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №106а по вул.Космічній в м.Запоріжжі, побачив у дворі транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 , в кузові білого кольору, який знаходиться у користуванні ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від такого діяння, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії залишаються ніким не поміченими, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вказаного транспортного засобу та за допомогою фізичної сили рук розбив скло передньої пасажирської двері зазначеного автомобіля, після чого проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав відеореєстратор вартістю 837 грн. 20 коп., який належить потерпілому ОСОБА_13 , тим самим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму. У подальшому ОСОБА_8 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Також 23.08.2020 року в період часу з 03 години 45 хвилин до 04 години, ОСОБА_8 знаходився поблизу будинку №3 по вул.Антарктичній у м.Запоріжжі, де на узбіччі, біля вказаного будинку побачив автомобіль «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_4 в кузові темно-зеленого кольору, який знаходиться у користуванні ОСОБА_14 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Далі ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків від такого діяння, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії залишаються ніким не поміченими, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вказаного транспортного засобу та за допомогою фізичної сили рук розбив скло передньої пасажирської двері зазначеного автомобіля, після чого проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_14 , чим завдав майнової шкоди потерпілому на загальну суму 2 950 грн.

В той момент, коли ОСОБА_8 здійснював крадіжку вказаних речей, його з вікна будинку, біля якого був припаркований автомобіль, побачив потерпілий ОСОБА_14 , який почав кричати обвинуваченому зупинити свої дії, направлені на вчинення кримінального правопорушення. В свою чергу ОСОБА_8 , не реагуючи на законну вимогу потерпілого щодо припинення протиправних дій, усвідомлюючи, що його дії викриті потерпілим, не припинив їх, а продовжив реалізацію свого злочинного умислу, поклавши викрадене майно до свого рюкзаку та спішно покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище; за ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.190 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.186 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.3 ст.186 КК на ч.3 ст.185 КК та призначити йому більш м`яке покарання. Свої вимоги мотивував тим, що дії обвинуваченого за епізодом від 23.08.2020 року були не помічені та він не мав умислу на відкрите заволодіння чужим майном, був затриманий з викраденим майном на місці злочину, а тому в його діях вбачається склад злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК. При цьому суд взяв до уваги лише покази потерпілого ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_15 щодо викривання ОСОБА_8 у вчиненні грабежу та дійшов помилкового висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК та призначив занадто суворе покарання. Також суд не врахував, що обвинувачений розкаявся у скоєному, співпрацював зі слідством, завдану шкоду відшкодовано. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є повне визнання вини в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, його щире каяття, відсутність шкоди, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, обвинувачений позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник в своїй апеляційній скарзі вимагав перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.3 ст.186 КК на ч.3 ст.185 КК, вважаючи, що за даним епізодом злочину мало місце саме таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 .

Проте перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами захисника виходячи з такого.

Для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Будучи допитаним під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що 23.08.2020 року він приїхав додому на автомобілі «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_4 приблизно о 03 год. 30 хв. Вказаний автомобіль він припаркував біля будинку та ліг відпочивати у залі, вікна якої виходять на вулицю. Так як вікна в залі були відкриті, через декілька хвилин він почув як хтось розбив скло у його автомобілі. Коли виглянув у вікно, то побачив, що якийсь чоловік, розбивши вікно, перебуває у нього в салоні автомобіля. Він відразу вискочив на двір і почав кричати «Стій»! Невідомий, почувши відкривання дверей будинку та його крики, відразу відійшов від автомобіля та побіг. Коли він підійшов до автомобіля, то побачив, що скло в автомобілі розбито, відсутні: мобільний телефон, зарядка до нього та відеореєстратор (у подальшому було встановлено, що відсутні були ще стартові пакети «Водафон»).

Сам обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що він дійсно 23.08.2020 року викрав майно із автомобіля «Mitsubishi» по вул.Антарктичній у м.Запоріжжі та згодом знову повернувся до вказаного автомобіля з метою продовжити злочин.

Отже фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що сам обвинувачений ОСОБА_8 , коли його викрив потерпілий з вимогою припинити злочинні дії, розумів (не міг не розуміти), що його злочинні дії помітив потерпілий, і це підтверджує його поведінка, оскільки після висунутих вимог потерпілого обвинувачений не зупинився, а покинув місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, а згодом повернувся на місце злочину для викрадення інших речей, що залишилися в автомобілі.

Доводи захисника про те, що дії обвинуваченого не були ніким помічені та він не мав умислу на відкрите заволодіння чужим майном є неспроможними, оскільки повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 . При цьому колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів та недовіряти показам потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 . Адже ці покази були отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно покладені в основу вироку. Потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_15 , на відміну від обвинуваченого, попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Підстав для обмови потерпілим та свідком обвинуваченого колегією суддів не встановлено. Не назначено таких підстав і в апеляційній скарзі захисника.

А тому, встановивши фактичні обставини провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 , розпочаті як крадіжка майна потерпілого ОСОБА_14 та виявлені надалі потерпілим, переросли у грабіж, та правильно кваліфікував його дії саме за ч.3 ст.186 КК.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, два з яких віднесено до тяжких злочинів; обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, неофіційно працює. Разом з тим, обвинувачений раніше сім разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів. Відбував покарання в місцях позбавлення волі. Один із злочинів у даній справі обвинуваченим вчинено через два тижні після його останнього звільнення з місць позбавлення волі.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

При цьому суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про відсутність з боку обвинуваченого щирого каяття. Адже основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Між тим обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину частково, що не може свідчити про його відверте та щире каяття.

Відтак, з огляду на дані про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та зміст злочинних дій обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання, яке, до того ж, призначено судом у розмірі, наближеному до мінімально можливого за більш тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.186 КК.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є співмірним його протиправним діянням, достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4